ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 лютого 2020 року 	м.Дніпро	справа № 280/1329/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П. (доповідач),
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі № 280/1329/19 (суддя Лазаренко М.С., повний текст рішення складено 27.06.2019р.) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:
          Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11 березня 2019 року №Ф 5848-49 на суму 16 781,37 грн.
          В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 07 лютого 2019 року нею помилково подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, оскільки вона відноситься до категорії осіб, звільнених від сплати єдиного внеску, а заяв про добровільну участь у сплаті ЄСВ позивач до контролюючих органів не подавала.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Судом визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 11 березня 2019 року №Ф 5848-49.
          З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. У скарзі, посилаючись на неналежну оцінку наданих податковим органом доказів, помилкове застосування судом норм матеріального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
          На адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
          Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
          Судом встановлено, що 04 липня 2007 року ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу-підприємця, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №665910 (номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 21030000000034861)              (а.с. 8).
          Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки серії НОМЕР_1 позивач є інвалідом І групи з дитинства (а.с. 7).
           07 лютого 2019 року позивачем подано до ГУ ДФС у Запорізькій області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, у якій самостійно визначено суму ЄСВ (а.с. 10-13).
          На підставі наведеного вище звіту, відповідачем 11 березня 2019 року виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф 5848-49 на суму 16 781,37 грн. (а.с. 9).
          Вважаючи вимогу протиправною, позивач звернулася до суду з позовом її скасування.
          Відповідно до пп.19-1.1.1 п.19-1.1ст.19 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) органи контролю здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків. Згідно з  пп.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19 ПК України контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
          Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регламентуються Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).
          Згідно з ч.12 ст.9 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) належить сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника ЄСВ одночасно із зобов`язаннями із сплати ЄСВ зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати ЄСВ виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу). У разі несвоєчасної або не у повному обсязі сплати ЄСВ, до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені Законом №2464.
          Відповідно до п.3 розділу 6 Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції(для платника фізичної особи).
          Відповідно до ч.4 ст.4 Закону № 2464 фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Дана норма кореспондується з п. 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435 (далі - Порядок № 435), згідно якого фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.
          З наведеного вбачається, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
          Позивач є особою, якій встановлено інвалідність 1-ї групи, що підтверджується матеріалами справи, а отже вона звільнення від сплати за себе єдиного внеску.
          Добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. У матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
          В даному випадку, помилкова подача позивачем звіту за 2018 рік не свідчить про добровільну її участь у системі страхування.
          З огляду на викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).
          Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
          Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі № 280/1329/19 - залишити без змін.

          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду в строк, передбачений ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак