справа № 753/11902/19                                         головуючий у суді І інстанції Заставенко М.О.
провадження № 22-ц/824/3601/2020          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лівінського С.В., Суханової Є.М.,  	
з участю секретаря 	Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «КИЇВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «РАПІД» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у справі за клопотанням адвоката Селіванова Михайла Георгійовича, яке подано в інтересах JAKOBDIETRICH, INTERNATIONALE SPEDITION UND OSTEUROPA LOGISTIC ( Якоб Дітріх, Е.К. , Інтернаціонале Шпедіціон унд Остеуропа Логістік) та KRAVAG LOGISTIC VERSICHERUNGS AG (Краваг Логістік Ферзіхерунгс Аг) про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню,-
 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року представник JAKOB DIETRICH, E.K., INTERNATIONALE SPEDITION UND OSTEUROPA LOGISTIK ( Якоб Дітріх, Е.К. , Інтернаціонале Шпедіціон унд Остеуропа Логістік) та KRAVAG LOGISTIC VERSICHERUNGS AG (Краваг Логістік Ферзіхерунгс Аг) звернувся до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Земельного суду міста Брауншвейг, реєстраційний номер 22 О 1712 /15, за спільним позовом стягувачів до Публічного акціонерного товариства «КИЇВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «РАПІД» про стягнення збитків, спричинених частковою втратою вантажу. Вимоги обґрунтовані тим, що рішенням, винесеним Земельним судом міста Брауншвейг № 22 О 1712/15 за спільним позовом стягувачів до боржника стягнуто спільно на користь стягувачів 4 090,86 євро судових витрат та 5 % починаючи з 22.08.2016 року. Вказане рішення набрало законної сили 07.10.2016 року. Станом на дату звернення із цим клопотанням рішення боржником добровільно не виконане. На рішенні та  пакеті документів, які підтверджують  належне  сповіщення  боржника  про розгляд справи  земельним судом  м. Брауншвейг поставлено апостиль. ПАТ «КИЇВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «РАПІД» знаходиться за адресою: м. Київ,  вул. Зрошувальна, буд. 7. Заявник  вважає, що з боржника на користь стягувачів підлягають стягненнню судові витрати в розмірі 4 090,86 євро, що становить 121 933,9 гривень по офіційному курсу гривні до євро, встановленому Національним Банком України станом на "11" червня 2019 року (1 євро дорівнює 29,806412 гривень) та проценти, нараховані по ставці 5 % за період з "22" серпня 2016 року по "11" червня 2019 року включно, в розмірі 573,63 євро, що становить 17 097,85 гривень по офіційному курсу гривні до євро, встановленому Національним Банком України станом на "11" червня 2019 року (1 євро дорівнює 29,806412 гривень).
             Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Земельного суду міста Брауншвейг, реєстраційний номер: 22О1712/15 та видано виконавчий лист про стягнення з Публічного акціонерного товариства "КИЇВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "РАПІД" на користь «JAKOB DIETRICH, E.K., INTERNATIONALE SPEDITION UND OSTEUROPA LOGISTIK» ( Якоб Дітріх, Е.К. , Інтернаціонале Шпедіціон унд Остеуропа Логістік) та «KRAVAG LOGISTIC VERSICHERUNGS AG» (Краваг Логістік Ферзіхерунгс Аг) 4 090,86 євро судових витрат, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 11.12.2019 року в національній валюті становить 107 344,20 грн.; 573,63 євро процентів, нарахованих по ставці 5% за період з 22.08.2016 року по 11.06.2019 року включно, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 11.12.2019 року в національній валюті становить 15 052,05 грн.
 Не погоджуючись з ухвалою, ПАТ «КИЇВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «РАПІД» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просило скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання.
При цьому, апелянт зазначає, що виходячи із змісту положень п .7.2 Договору, оскільки скаржник є перевізником - резидентом України та відповідачем  у справі № 2201712/15, тому справа підсудна Господарському  суду м. Києва, а не Земельному суду міста Брауншвейг, який безпідставно  прийняв справу та розглянув спір. Посилаючись на  п. 3 ст. ч.1  ст. 468 ЦПК України, апелянт вважав, що  у задоволенні клопотання  про надання  дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду необхідно відмовити.
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. 
 
30.01.2020 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання  JAKOBDIETRICH, INTERNATIONALE SPEDITION UND OSTEUROPA LOGISTIC та KRAVAG LOGISTIC VERSICHERUNGS AG, подане представником Селівановим М.Г. про продовження строку для подачі відзиву, оскільки представник стягувачів не отримав ухвали про  відкриття провадження, а ознайомився з нею  в Єдиному реєстрі судових рішень. 
 
05.02.2020 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив JAKOB DIETRICH, INTERNATIONALE SPEDITION UND OSTEUROPA LOGISTIC та KRAVAG LOGISTIC VERSICHERUNGS AG, поданий представником Селівановим М.Г.. Оскільки до суду не повернулося зворотнє поштове повідомлення про отримання представником стягувачів ухвали Київського апеляційного суду про відкриття провадження, з метою забезпечення прав учасників на  справедливий судовий розгляд, колегія суддів вважає за можливе прийняти відзив на апеляційну скаргу.
 
 У відзиві представник просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначив, що відсутні підстави для застосування положень п.3 ч.2 ст. 468 ЦПК України. Посилаючись на п. 1 ст. 31 конвенції по договір міжнародного автомобільного  перевезення  вантажів від 19.05.1956 р., вказав, що рішення ухвалено компетентним судом.  
 
21.02.2020 року  до  Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення ПАТ «КИЇВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «РАПІД», згідно яких апелянт вважає, що доводи  представника стягувачів не спростовують  висновки апеляційної скарги. Посилаючи на судову практику апелянт вважає, що правові висновки спростовують твердження представника скаржників  про можливість вільно обирати  між підсудністю  судів у даному спорі, а також про нікчемність договірної юрисдикції в силу   положень ст.41 Конвенції. 
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи клопотання адвоката Селіванова Михайла Георгійовича, яке подано в інтересах JAKOB DIETRICH, E.K., INTERNATIONALE SPEDITION UND OSTEUROPA LOGISTIK ( Якоб Дітріх, Е.К. , Інтернаціонале Шпедіціон унд Остеуропа Логістік) та KRAVAG LOGISTIC VERSICHERUNGS AG (Краваг Логістік Ферзіхерунгс Аг) про визнання і надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у відповідності до ст. 468 ЦПК України не встановлено. В Україні не ухвалювалося рішення у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і за тих самих підстав. У провадженні судів України немає порушеної справи у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і з тих самих підстав. Інтересам України рішення земельного суду міста Брауншвейг від "01" вересня 2016 року по справі № 22 О 1712/15 не загрожує. Боржником не обґрунтовано та не надано суду належних і допустимих доказів для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на примусове виконання рішення у розумінні глави 1 розділу IX ЦПК України.
 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що рішенням Земельного суду у місті Брауншвейг від "01"вересня 2016 року, реєстраційний номер 22 О 1712/15, присуджено з боржника Публічного акціонерного товариства «КИЇВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «РАПІД» на користь стягувачів «Jakob Dietrich Е.K. Internationale Spedition und Osteuropa Logistik» та «KRAVAG LOGISTIC Versicherungs AG» 4 090,86 євро витрат, а також проценти, нараховані по ставці у розмірі 5 % понад базову ставку, відповідно до ст. 247 Кодексу Законів ФРН, з 22 серпня 2016 року.
 
Рішення Земельного суду у місті Брауншвейг від "01"вересня 2016 року, реєстраційний номер 22 О 1712/15, набрало законної сили "07" жовтня 2016 року.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, боржник був належним чином повідомлений про процес у відповідності до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, яка вчинена в Гаазі "15"листопада 1965 року, та Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 № 1092/5/54, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України "02" липня 2008 р. за № 573/15264, що підтверджується матеріалами окремого доручення Земельного суду міста Брауншвейг Федеративної Республіки Німеччина в сукупності.
 
Частиною 1ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
 
Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
 
Судом першої інстанції  встановлено і не заперечується сторонами, що між Україною та Федеративною Республікою Німеччина відсутній міжнародний договір, який передбачає порядок визнання та виконання іноземних рішень. Тягар доведення наявності чи відсутності принципу взаємності покладено на боржника. Національним законодавством України визначено, що визнання та виконання рішень іноземних судів здійснюється за принципом взаємності. 
 
Відповідно до ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили ("07" жовтня 2016 року), за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. 
 
За частиною першою статті 465 ЦПК України  клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).
 
Відповідно до частини першої статті 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.
 
Частиною 1 статті 468 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, частина друга даної статті містить перелік випадків, коли у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 
1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;
2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;
3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;
4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;
5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;
6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;
7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;
8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;
9) в інших випадках, встановлених законами України.
Судом встановлено, що станом на час звернення стягувачами до суду (червень 2019 року) із клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Земельного суду у місті Брауншвейг від "01" вересня 2016 року строк пред`явлення його до примусового виконання не закінчився. Рішення від "01" вересня 2016 року є таким, що набрало законної сили, раніше не виконувалось, прийнято за участі сторін та підлягає виконанню на території України в силу принципу взаємності.
Підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у відповідності до ст. 468 ЦПК України не встановлено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду  першої інстанції, що заперечення боржника щодо непідсудності Земельному суду міста Брауншвейг  вказаної справи спростовується положеннями п. 1 ст. 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 р., яка станом на дату виникнення спірних правовідносин набрала чинності для України та Федеративної Республіки Німеччина, з урахуванням положень ч. 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якими встановлено пріоритет правил, встановлених міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку.
 Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта про те, що рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції Господарського суду м. Києва, оскільки вказані доводи  є не обґрунтованими та не відповідають вимогам закону.
Посилання апелянта на судову практику не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки стосуються інших правовідносин, що виникла між іншими сторонами за інших обставин.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його постановленні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
 
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «КИЇВСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «РАПІД» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

 
Головуючий:                                                                                              Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                           С.В. Лівінський

          Є.М. Суханова