ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року 
м. Київ

Справа №  911/420/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В. А., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 (колегія суддів: Мартюк А. І., Пашкіна С. А., Зубець Л. П.) і рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2019 (суддя Мальована Л. Я.) у  справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Житлово-комунального підприємства "Немішаєве" 

про стягнення 457 560,66 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У лютому 2019 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Житлово-комунального підприємства "Немішаєве" (далі - ЖКП "Немішаєве") про стягнення 457 560,66 грн, з яких: 160 220,61 грн основного  боргу, 172 041,00 грн пені, 18 160,29 грн 3 % річних та 107 138,76 грн інфляційних втрат.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ "НАК "Нафтогаз України", зазначає, що ЖКП "Немішаєве" порушено умови Договору купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 № 2081/15-БО-17 (далі - Договір) щодо оплати товару. 

2. Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Київської області від 19.06.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі № 911/420/19, позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з ЖКП "Немішаєве" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 160 220,61 грн основного  боргу, 107 138,76 грн інфляційних втрат, 18 160,29 грн 3 % річних, 70 000,00 грн пені. В решті позовних вимог у частині стягнення пені відмовлено.

2.2. Частково задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що ЖКП "Немішаєве" визнає позовні вимоги, але просить зменшити штрафні санкції та відстрочити виконання рішення. При цьому, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України зменшив розмір заявленої до стягнення  пені з  172 041,00 грн до 70 000,00 грн.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї 

3.1. Частково не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 і рішенням Господарського суду Київської області від 19.06.2019 у справі № 911/420/19, до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернулося АТ "НАК "Нафтогаз України" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 і рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2019 у справі № 911/420/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені задовольнити у повному обсязі, в іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 і рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2019 у справі № 911/420/19 - залишити без змін. 

3.2. В обґрунтування касаційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає, що судові рішення господарських судів попередніх інстанцій в частині зменшення розміру пені ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме статті 233 Господарського кодексу України, статей 549-552, 599, Цивільного кодексу України, статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ЖКП "Немішаєве" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. При цьому,  ЖКП "Немішаєве" зазначає, що не заперечує проти позовних вимог щодо суми основного боргу і не відмовляється від своїх зобов`язань, але скрутне фінансове становище ускладнює цю процедуру. Також ЖКП "Немішаєве" зазначає, що сума штрафних санкцій фактично перевищує суму основного боргу вдвічі, що може ускладнити роботу підприємства, а тому, на думку відповідача, суди правомірно застосували частину 1 статті 233 Господарського кодексу України. 

4. Розгляд касаційної скарги та установлені судами обставини 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 27.11.2014 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) і ЖКП "Немішаєве" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України АТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

4.2. Відповідно до пункту 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

4.3. Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

4.4. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що на виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача у 2015 році природний газ на загальну суму 2 225 989,70 грн, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу, копії яких містяться в матеріалах справи. Проте відповідач свої зобов`язання не виконав належним чином, у зв`язку з чим за останнім обліковується заборгованість в сумі 160 220,61 грн.

4.5. При цьому, суди установили, що на момент прийняття оскаржуваного рішення, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості.

4.6. З огляду на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу у розмірі 160 220,61 грн.

4.7. Також, ураховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання за Договором, господарські суди дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 18 160,29 грн та інфляційних втрат у розмірі 107 138,76 грн, оскільки вони нараховані позивачем відповідно до умов Договору та вимог законодавства.

4.8. Відповідно до пункту 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов Договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

4.9. Місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України зменшив розмір заявленої до стягнення  пені з  172 041,00 грн до 70 000,00 грн.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Переглянувши оскаржувані у справі постанову і рішення, дослідивши наведені  у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

5.2. Предметом позову у справі є вимоги позивача про стягнення основного боргу, інфляційних втрат, 3 % річних та пені за неналежне виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 № 2081/15-БО-17  щодо проведення оплати товару. 

5.3. Судові рішення господарських судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог про стягнення 160 220,61 грн основного  боргу, 107  138,76 грн інфляційних втрат, 18 160,29 грн 3 % річних, 70 000,00 грн пені АТ "НАК" Нафтогаз України" не оскаржуються.

5.4. Підставою подання касаційної скарги стала незгода скаржника із судовими рішеннями господарських судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 102 041,00 грн.

5.5. З урахуванням приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

5.6. Частково відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені у повному розмірі, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, врахувавши фінансовий стан відповідача та ступінь виконання обов`язку по сплаті боргу, дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені з 172 041,00 грн до 70 000,00 грн.

5.7. Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 

5.8. Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, врахувати ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

5.9. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

5.10. Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №  914/2252/18, від 31.10.2019 у справі № 924/243/19. 

5.11. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що у цьому випадку господарські суди попередніх інстанцій правомірно скористалися наданим статтею 233 Господарського кодексу України та частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України правом щодо зменшення розміру пені, урахували інтереси сторін та дійшли обґрунтованого висновку про зменшення розміру пені до 70  000,00 грн. 

5.12. Ураховуючи зазначене, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про неправильне застосування  судами попередніх інстанцій статті 233 Господарського кодексу України, статей 549-552, 599, Цивільного кодексу України, статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

5.13. Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.14. При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій у вказаній справі.

6. Висновки Верховного Суду

6.1.  Відповідно до   статті 236 Господарського процесуального кодексу України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно зі  статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3.  За змістом пункту 1 частини 1  статті 308 Господарського процесуального кодексу України    суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.4.  Відповідно до частини 1  статті 309 цього Кодексу  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.5.    З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що постанова і рішення господарських судів попередніх інстанцій у цій справі ухвалені із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

6.6.  Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися господарські суди попередніх інстанцій, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом  статті 300 Господарського процесуального кодексу України  не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим відсутні  підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у справі  №  911/420/19.

7. Розподіл судових витрат

7.1.  Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14  статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
  
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення. 

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 і рішення Господарського суду Київської області від 19.06.2019 у справі №  911/420/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова  

                                                                                                                    В. А. Зуєв