ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 січня 2020 року           справа №265/6163/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу рядового поліції 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Коняєва Олександра Вікторовича на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 06 грудня 2019 року (повне судове рішення складено 06 грудня 2019 року в м. Маріуполі) у справі № 265/6163/19 (суддя в І інстанції Матвєєва Ю.О.) за позовом ОСОБА_1  до рядового поліції 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Коняєва Олександра Вікторовича про визнання протиправними дій інспектора та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

                                                   УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 27 серпня 2019 року серії БР № 1459480, винесеної рядовим поліції 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Коняєвим Олександром Вікторовичем, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень. 
Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є неправомірною, оскільки 27 серпня 2019 року він рухався в транспортному засобі Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Маміна Сибіряка з паркувального майданчику за адресою: вул. Маміна Сибіряка, буд. 66, в напрямку будинку 36, де і був зупинений патрульним автомобілем Toyоta Prius. Між тим, співробітник патрульної поліції не представився та одразу почав вимагати пред`явити йому документи, а саме водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. На вимогу представитись та пояснити причину зупинки, поліцейський представився та зазначив, що позивач створив перешкоду для пішохода на нерегульованому пішохідному переході, чим порушив ч. 1 ст. 122 КУпАП. Оскільки вказаний пішохід був на незначній відстані від нього, позивач запропонував з`ясувати безпосередньо в нього, чи була створена перешкода, між тим, патрульний проігнорував пропозицію. Відповідно до запису відео реєстратора інспектора поліції, пішохід почав переходити дорогу з протилежного боку дороги в той момент, коли транспортний засіб позивача вже перетинав пішохідний перехід. Поліцейським не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи та свідки, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.
Позивач заперечував факт порушення правил дорожнього руху, тому звернувся до суду з вимогами про визнання дій відповідача неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 06 грудня 2019 року позовні вимоги задоволені частково.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 27 серпня 2019 року серії БР № 1459480 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України - скасовано.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - закрито.
В задоволенні інших позовних вимогах відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в постанові в повній мірі відображено обставини справи, поліцейським при винесенні постанови оцінено докази вчинення адміністративного правопорушення, яке підтверджується відеозаписом, який здійснено безпосередньо за участі позивача та є належним доказом в розумінні статті 251 КУпАП та процесуального законодавства. 
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Судом встановлено, що 27 серпня 2019 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 1459480 рядовим поліції 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Коняєвим Олександром Вікторовичем було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України, зокрема за те, що він 27 серпня 2019 року о 07.00 год. керував автомобілем Renault Duster державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Маміна Сибіряка та біля будинку 36, на нерегульованому пішохідному переході, не зменшивши швидкість руху, не надав переваги в русі пішоходу, який знаходився на пішохідному переході, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, за скоєння якого накладено штраф в сумі 255 грн.
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єкт та об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП України.
При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.      
Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначених у оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень у виді порушень п.18.1 Правил Дорожнього Руху України.
За висновками місцевого суду, з відеозапису не вбачається порушень ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України. Натомість, наданий відеозапис повністю підтверджує доводи, викладені позивачем в позовній заяві.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на відеозапис як на доказ вчиненого позивачем адміністративного правопорушення.
Згідно статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення і відповідно процедури розгляду адміністративної справи за цим фактом, відповідачем надано диск № з відеозаписом, тоді як в оскаржуваній постанові взагалі відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.
Отже, відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, не може вважатися належним доказом по справі про адміністративне правопорушення.
Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справах № 524/5536/17 та № 524/7184/16-а, від 24 січня 2019 року у справах № 428/2769/17 та № 592/5576/17.
Відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого вона підлягає скасуванню.
За таких обставин, не даючи оцінку іншим доводам апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.
На підставі встановлених обставин справи в сукупності з наведеними вище нормами матеріального закону, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок місцевого суду про задоволення позову.
В іншій частині (щодо визнання дій посадової особи рядового поліції 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Коняєва Олександра Вікторовича неправомірними) рішення місцевого суду сторонами не оскаржено, тому апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись ч.2 ст.77, ч.3 ст.272, п.3 ч.3 ст.286, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст.ст. 321, 322, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -          
          
                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу рядового поліції 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Коняєва Олександра Вікторовича - залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 06 грудня 2019 року у справі № 265/6163/19 - залишити без змін.
Повне судове рішення - 27 січня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко
           
Судді                                                                                             А. А. Блохін

                                                                                                                     Т. Г. Гаврищук