ПОСТАНОВА
Іменем України

06 лютого 2020 року 
Київ
справа №814/1300/16
адміністративне провадження №К/9901/24749/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:  судді-доповідача - Юрченко В.П.,  суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,  розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2016 року (суддя І.В. Желєзний) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року (колегія у складі суддів: А.В. Крусян, Н.В. Вербицька, О.В. Джабурія) у справі  № 814/1300/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Південний меридіан» до Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,  
  ВСТАНОВИВ:
                Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Південний меридіан» (надалі - ТОВ ТД «Південний меридіан») звернулося до суду з позовом до Очаківської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.04.2016р. №0000081200 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1169175грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 292293,75грн.
          Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорюване податкове повідомлення-рішення винесено на підставі акту про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податкової звітності з податку на додану вартість ТОВ Торговий дім «Південний меридіан» щодо суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за січень 2016 року від 08.04.2016 р. № 1/14-26-12-01/00905899. При цьому, відповідачем порушено порядок призначення та проведення камеральної перевірки та зроблено невмотивований висновок про порушення підприємством норм  Податкового кодексу України.
              Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.08.2016р. залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області № 0000081200 від 22.04.2016 року.
          Задоволення позову суди першої та апеляційної інстанцій мотивували тим, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не обґрунтовано законності проведення камеральної перевірки, в той час, коли предметом перевірки є питання, що входять до предмету документальних перевірок, а також не доведено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 22 квітня 2016 року № 000081200, як таких за своєю сутністю.
          Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на те, що контролюючим органом не порушувались вимоги законодавства при проведенні камеральної перевірки, оскільки за результатами проведеної перевірки встановлені порушення порядку виписки податкових накладних , що призвело до завищення сум податку на додану вартість , включених позивачем до складу податкового кредиту за жовтень 2015, а тому факт порушення свідчить про обґрунтованість винесення спірних податкових повідомлень-рішень.
          У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить про залишення її без задоволення, а оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
          Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.
          Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що підставі пп.  20.1.4  п.  20.1  ст.  20  , п.200.10 ст.200 та у порядку  п.  76.1  ст.  76 Податкового кодексу України, головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області Несміяновою Світланою Анатоліївною  проведено камеральну перевірку правомірності нарахування за січень 2016 року бюджетного відшкодування податку на додану вартість.
          За результатами камеральної перевірки складено акт від 08.04.2016р. №1/14-26-12-01/00905899, яким з посиланням на порушення позивачем пп. 14.1.181. п.14.1 ст.14., п. 185.1 ст.185, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198., п.201.7, п.201.10 ст.201, п.202.1 ст.202 ПК України встановлено завищення товариством суми бюджетного відшкодування. Порушення Управлінням з питань майна комунальної власності Миколаївської обласної державної адміністрації порядку виписки податкових накладних не дає можливості ідентифікувати здійснену операцію з придбання майнового комплексу, дата податкової накладної не відповідає акту прийому-передачі та датам проведення розрахунків, що підтверджені платіжними дорученнями, тому позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ, яке заявлене по податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2016р. та уточнюючому розрахунку з додатками за січень 2016р. на суму 1169175грн. 
          На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.04.2016р. №0000081200 про зменшення товариству бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 1169175грн. та суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 292293,75грн. 
          Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Пунктом  20.1.4  статті  20 ПК України  (тут і надалі - в редакції на момент виникнення спірних правовідносин,  ПК України) встановлено право контролюючих органів проводити перевірки платників податків, але даною нормою законодавством чітко визначено, що ці перевірки повинні проводитися в порядку, встановленому  Податковим кодексом України.
        Згідно з пунктом  49.2  статті  49 ПК України  платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього  Кодексу  подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
                  Разом з цим пунктом  54.1  статті  54 ПК України  встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
          Відповідно до пп.  75.1.1. п.  75.1  ст.  75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
          Предметом документальної перевірки є зокрема своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, що передбачено пп.  75.1.2. п.  75.1  ст.  75 ПК України.
          Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (абз. 1 пп.  75.1.2  п.  75.1  ст.  75 ПК України).
          Статтею 76 ПК України  врегульовано порядок проведення камеральної перевірки, згідно пункту 76.1 якої камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
          Відповідно до п.  76.2  ст.  76 ПК України  порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог  статті 86 цього Кодексу.
          Згідно п.  86.2  ст.  86 ПК України  за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу.
          Системний аналіз норм, які визначають порядок камеральної перевірки та які діяли на час проведення перевірки податковим органом в межах спірних правовідносин, свідчить про те, що мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення.
                Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.
          Натомість до 01 січня 2017 року (до внесення змін до  статті 75 ПК України) питання своєчасності нарахування та сплати усіх передбачених  ПК України  податків та зборів були предметом документальної перевірки, якій властиві зовсім інші ознаки в залежності від її виду (виїзна, невиїзна, планова, позапланова).
          Невиконання податковим органом Порядку проведення документальних планових/позапланових перевірок на виконання вимог ст.  77,  78,  79 ПК України    призводить до порушення відповідачем способу реалізації владних управлінських функцій та відсутності правових наслідків перевірки, яка не охоплювала на час її проведення питання своєчасності сплати грошового зобов`язання.
               Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі № 826/1975/17 (К/9901/33866/18), від 13 червня 2018 року по справі №806/902/16 (К/9901/19833/18).
               Як вбачається з матеріалів справи позивачем отримано листи податкового органу від 10.12.2015 р. № 2043/10/14-07-15-01 та від 26.02.2016 р. № 2770/10/14-07-12-01 «Про надання пояснень та їх документального підтвердження», в яких відповідач запропонував надати пояснення та документальне підтвердження щодо операції з купівлі об`єкта приватизації та зазначив, що ненадання таких пояснень та документального підтвердження є підставою для проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпунктів  78.1.1  та 78.1.4 пункту  78.1  ст.  78 ПК України. Позивач, листами від 15.12.2015 р. № 21 та від 14.03.2016 р. № 3, надав інформацію та документи що були витребувані відповідачем. 
          Водночас, висновки акту підтверджують використання податковим органом наданої позивачем інформації  та  інших документів, крім даних податкової звітності, що є порушенням порядку проведення перевірки, оскільки у такому разі платник податків мав право бути повідомленим і присутнім під час проведення перевірки з реалізацією всіх гарантованих йому прав.
        Своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів є предметом документальної перевірки (п.п.75.1.2 ПК України), порядок та процедури проведення якої значно відрізняється від порядку проведення камеральної перевірки.
          З огляду на викладене Суд погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про відсутність у відповідача повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати своєчасність сплати позивачем податків, оскільки камеральною перевіркою охоплюються лише показники податкової звітності, у зв`язку з чим перевірка будь-яких інших відомостей перебуває поза межами такої перевірки, тому дії відповідача по проведенню камеральної перевірки з цього питання та винесення за її результатами податкового повідомлення-рішення є протиправними.
                 Посилання контролюючого органу у касаційній скарзі на виявлені порушення, які зафіксовані актом перевірки, є безпідставними, оскільки відповідач до 01 січня 2017 року не був наділений правом перевіряти своєчасність, достовірність, повноту справляння платником податків узгоджених сум грошового зобов`язання в межах камеральної перевірки, чим порушив вимоги пп.  75.1.1  п.  75.1  ст.  75 ПК України, відтак акт перевірки у розумінні  ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України  є недопустимим доказом на підтвердження наявності складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття податкових повідомлень-рішень.
                  Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.
          Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
       Відповідно до  статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
          На підставі викладеного, керуючись статтями  341,  343,  349,  350 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
          1. Касаційну скаргу Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року - без змін.
          2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду