Постанова
Іменем України 
27 листопада 2019року 
м. Київ
справа №400/877/16-ц
провадження №61-18334св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Богнер»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Богнер» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року у складі судді Колесник С.І. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Черненко В. В., Суровицької Л. В., Франко В. А., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Богнер» (далі - ПСП «Богнер») про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі.
Позов обгрунтований тим, що позивач є власником земельної ділянки розміром 6,3080 га (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27листопада 2013 року), яку він отримав у спадщину після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер    ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця земельна ділянка розташована на території Богданівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.
Відповідач не виконує  зобов`язання зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, укладеним за життя з його батьком, внаслідок чого утворилася заборгованість за 2014-2015 роки.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року, позов задоволеночастково. 
Стягнуто з ПCП «Богнер» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати у розмірі 6482,51 грн, проведено розподіл судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність систематичного невиконання зобов`язання за 2014 рік зі сплати орендної плати, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження, що він належним чином повідомив відповідача у справі про своє правонаступництво за договором оренди. Суд дійшов висновку про відсутність систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди.
Суди дійшли висновку , що до 31 грудня 2015 рік відповідач не сплатив позивачу орендну плату, хоча йому було відомо про заміну сторони у договорі оренди від 02 червня 2009 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У квітні 2017 року ПСП «Богнер» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою нарішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову в позові.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
13 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі. 
У квітні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 06 червня 2019 року № 616/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
07 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права та неправильно застосували норми матеріального права.
Суди не застосували вимоги закону щодо письмового повідомлення орендаря про набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи.
Посилання на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПСП «Богнер» про визнання недійсним договору оренди землі, як на підтвердження обізнаності відповідача про перехід права власності на земельну ділянку до позивача, є необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги відсутність доказів щодо надання позивачем відповідачу правовстановлюючих документів на успадковану земельну ділянку.
Відповідач не міг використати інформацію у справі № 400/1018/15-ц, оскільки представник відповідача (адвокат) не міг вийти за межі укладеного договору, надавши документи для інших правовідносин.
Висновок суду, що у 2015 році відповідач належним чином був повідомлений про заміну сторони договору оренди землі, є необґрунтований 
Позивач не звертався до відповідача за орендною платою за 2014-2015 роки, чим підтвердив своє небажання її отримання, тому  підстави для її стягнення відсутні.
Суд першої інстанції не виконав вимоги щодо пропорційного розподілу судових витрат. 
Суди порушили принципи цивільного судочинства щодо змагальності та обов`язку довести ті обставини, на які сторона посилається, як на підставу свої вимог та заперечень.
Аргументи інших учасників справи
Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволеннякасаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 02 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ПСП «Богнер» укладений договір оренди земельної ділянки (далі -договір оренди), розміром 6,3080 га, розташованої на території Богданівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, який був зареєстрований у Петрівському відділі Кіровоградської регіональної філії Центра Державного земельного кадастру за № 041038200103 від 30 липня 2010 року (а. с.4-5).
Згідно з умовами договору оренди строк його дії - 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3,022 % від нормативної грошової оцінки, що становить 1 823,54 грн на рік до 31 грудня кожного року. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними документами. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня 0,03 % несплаченої суми за кожний день прострочення.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер  батько позивача, ОСОБА_2 (а. с.6).
27 листопада 2013 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку та на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 листопада 2013 року став власником цієї земельної ділянки (а. с.10).
Згідно з договором оренди при переході права власника землі до іншої особи договір зберігає чинність для нового власника (а. с.5).
Згідно з пунктом 38 договору оренди дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (а. с.11).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 317,частини першої статті319 ЦК України власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.
Цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).
Договір оренди укладається у письмовій формі та набирає чинності після його державної реєстрації (частина перша статті 14, стаття 18 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).
Відповідно до статті 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом(частина друга статті 651 ЦК України).
Відповідно до ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 32 Закону перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. 
Отже, спадкоємець земельної ділянки набуває права орендодавця (зокрема право на отримання орендної плати) із моменту відкриття спадщини.
Відповідно до частини п`ятої статті 31 Закону особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України.
Таке повідомлення має містити відомості про: кадастровий номер, місце розташування та площу земельної ділянки; прізвище, ім`я, по батькові нового власника; місце проживання (знаходження) нового власника, його поштова адреса; платіжні реквізити (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Матеріли справи не містять інформації, що позивач звертався до відповідача з відповідним повідомленням.
Відповідно до пункту д) частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, такаобставина може бути підставою для розірвання такого договору.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 289/12204/17, (провадження  14-246 цс 19), від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, (провадження14-126цс19) вказувала, що однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати (пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України).
Встановивши обставини справи, суди дійшли висновку про відсутність систематичної несплати орендної плати відповідачем як підстави розірвання договору оренди. Водночас суд стягнув з відповідача на користь позивача орендну плату за 2014-2015 роки, оскільки  вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).
Доводи касаційної скарги, що позивач не звертався до відповідача за орендною платою за 2014-2015 роки є безпідставними, оскільки  відповідно до частини першої статті 537 ЦК України товариство мало можливість сплатити орендну плату шляхом внесення грошових коштів на депозит нотаріуса, нотаріальної контори та вжити інші заходи щодо виконання обов`язку за договором.
Доводи касаційної скарги щодо пропорційного розподілу судових витрат (судового збору)  є обгрунтованими, з огляду на таке.
Позивач звернувся до суду у березні 2016 року з вимогою немайнового та майнового характеру.
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, фізичною особою встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Розмір мінімальної заробітної плати на 1 січня 2016 року становив 1 378,00 грн. 
Отже, позивач повинен був сплати судовий збір у розмірі 551,20 грн + 551,20 грн =1102,40 грн.
Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Отже, позивач повинен був сплатити в дохід держави 6 482,51 х 1 102,40 / 12 000,00 = 595,53 грн судового збору. Оскільки позивачу у вимозі немайнового характеру суд відмовив, то на його користь з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові рішення необхідно змінити в частині стягнення з ПСП «Богнер» судового збору на користь ОСОБА_1 з 275,60 грн на 297,77грн, та стягнути з ПСП «Богнер» у  дохід держави 297,76 грн.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки  доказів та незгоди із судовими рішеннями.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, з урахуванням установлених судами обставин справи, судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають зміні в частині пропорційного розподілу судового збору.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Богнер» задовольнити частково.
Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2017 року  змінити в частині стягнення судового збору. 
Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Богнер» на користь ОСОБА_1 297 (двісті дев`яносто сім) грн 77 коп судового збору. 
Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Богнер» у дохід держави 297 (двісті дев`яносто сім) 76 коп судового збору.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
Судді:                                                                                                             А. С. Олійник 
С. О. Погрібний
                                                                                                                        Г. І. Усик
                                                                                                                        В. В. Яремко