ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1077/20 Справа № 195/1008/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
на заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

       У липні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору № б/н від 11.09.2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування викладених на сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
       Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
       Відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 14.05.2019 року має заборгованість в сумі 11 703,77 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 579,26 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту — 2 391,96 грн; пеня за прострочене зобов`язання — 5 499,04 грн; пеня за несвоєчасність сплати боргу — 1 200 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн та штраф (процентна складова) - 533,51 грн.
       На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та судові витрати.
Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Посилається на те, що відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, що свідчить про його поінформованість та згоду зі змістом Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку незважаючи на те, що останні не підписані відповідачем. 
Посилається на те, що на підставі підписаної анкети-заяви від 11.09.2015 року відповідач отримав кредитну карту № 5168755627753409 зі строком дії до 12/19, а 02.03.2016 року відповідачу установлено кредитний ліміт у розмірі 1 900 грн, що підтверджується випискою по рахунку. 
З виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював операції з кредитними коштами, знімав та частково сплачував заборгованість за кредитом. Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Зміст кредитного договору, у встановленому законом порядку, також не оспорювався, не визнавався недійсним, що свідчать про згоду відповідача з усіма умовами договору.
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.09.2015 року відповідачем складена та підписана анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку. 
Розмір кредитного ліміту в анкеті-заяві не зазначено, в той час як позивач у позовній заяві зазначає суму отриманого кредиту в розмірі 1 900,00 грн.
Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця анкета-заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 14.05.2019 року, яка складає 11 703,77 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту — 1 579,26 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту — 2 391,96 грн; пеня за прострочене зобов`язання — 5 499,04 грн; пеня за несвоєчасність сплати боргу в сумі 1 200 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн та штраф (процентна складова) - 533,51 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). 
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
При цьому, з дослідженої судом анкети-заяви не вбачається, за яким тарифом відповідач отримав кредитну картку, з яким кредитним лімітом та на яких умовах, що позбавляє суд можливості визначити умови кредитного договору та відповідно перевірити правильність розрахунку заборгованості.
Таким чином, позивачем не доведено обґрунтованості кредитної заборгованості в заявленому розмірі та відповідності здійснених ним нарахувань за кожний період за усіма видами платежів (тілом кредиту, процентами, комісією та неустойкою), враховуючи те, що всі ці нарахування обчислювалися кредитором з наростаючої суми заборгованості за кредитом. 
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ним надані належні та допустимі докази по справі не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. 
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України). 
Звертаючись з позовними вимогами до суду, банк у заяві зазначив про отримання позичальником 11.09.2015 року кредиту у розмірі 1 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, оскільки розмір кредитного ліміту зазначено лише в тексті позовної заяви, тоді як в анкеті-заяві, доданої до позову, взагалі відсутні відомості про кредитний ліміт, який встановлений на картці. 
Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що позичальник отримав кредитну картку з тарифним планом «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», не приймаються до уваги, оскільки в анкеті-заяві не міститься жодної інформації про вид отриманої картки. Витяг з тарифів банку, що долучений до позовної заяви, не містить підпису, або іншого належного доказу про те, що позичальник ознайомлений саме з тарифним планом «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та погодився з його умовами.
Також, колегія суддів не може прийняти у якості належного доказу надану банком виписку з рахунку відповідача (а.с.52-53), оскільки в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, для встановлення особи позичальника, окрім ім`я і прізвища, та не зазначено, що дана виписка надана відносно укладеного кредитного договору від 11.09.2015 року, наведені в ній, а також у довідці банку (а.с.51) номера кредитних карток в анкеті-заяві не зазначені. 
Слід зауважити, що рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, на які посилається позивач як на умови кредитного договору факту згоди відповідача на них. 
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, а отже визнав свої зобов`язання також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки виписка по рахунку, розрахунок заборгованості не є первинним документом, що також узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 61-5191св18.
Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком суду надано не було.
       Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання неукладеним кредитного договору, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, зокрема, заборгованості за тілом та простроченим тілом кредиту, пенею і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту та обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо повернення кредиту, сплату сум у разі прострочення кредиту, пені, штрафів.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно тлумачить та застосовує постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у справі, рішення якої оскаржується, відповідач як позичальник не заперечував факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки Верховним Судом розглянуто питання щодо формування судової практики застосування норм, які регулюють правовідносини у сфері споживчого кредитування, і в тому числі поширюються на правовідносини, які виникли в даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість рішення суду першої інстанції не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова