ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" січня 2020 р.           Справа№ 920/830/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Михальської Ю.Б. 
 
секретар судового засідання: Бендюг І.В.,
за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 26.02.2019
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Сумської області       
від 04.11.2019 ( повний текст складено 11.11.2019)
у справі № 920/830/19 ( суддя Резніченко О.Ю.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України"
до Казенного підприємства "Шосткинський казенний завод "Імпульс"
про стягнення 838    946, 78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Сумської області з до Казенного підприємства "Шосткинський казенний завод "Імпульс" про стягнення 329    559,69 грн. пені, 107    279,35 грн. 3% річних, 402    107,74 грн. інфляційних втрат.
Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами 08.09.2016 договору № 5037/1617-ТЕ-29 постачання природного газу, а саме порушення строків оплати поставленого природного газу, визначених договором.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви
Рішенням Господарського суду Сумської області від 04.11.2019 у справі №920/830/19 позов задоволено частково.
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 164    779, 84 грн. пені, 107    279,35грн. 3% річних, 402    107,74 грн. інфляційних втрат, 12    584,20 грн. витрат по сплаті судового збору.
Клопотання Казенного підприємства "Шосткинський казенний завод "Імпульс" про зменшення розміру штрафних санкцій - задоволено частково.

Зменшено розмір заявленої Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені на 50%.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції визнав обґрунтованим позовні вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних. Однак, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені, дійшов до висновку про зменшення розміру пені на 50%, при цьому, судом першої інстанції враховано факт відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання за договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 164779,85 грн., прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 164779,85 задовольнити, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального (ст.ст. 549-552, 625 Цивільного  кодексу України) та процесуального права (ст.ст. 236, 238, 239 Господарського процесуального кодексу України), без дослідження усіх істотних обставин справи. 
Апелянт вказує на те, що уклавши договір постачання природного газу сторони досягли усіх істотних умов договору та відповідно взяли на себе зобов`язання, визначені договором. При цьому, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення пені, повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та врахувати при цьому інтереси позивача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача
Заперечуючи проти апеляційної скарги, Казенним підприємством "Шосткинський казенний завод "Імпульс"подано відзив, у якому відповідач зазначив, що суд першої інстанції, зменшивши розмір пені на 50%, на підставі повного та об`єктивного розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій, а саме, судом встановлено, що невиконання відповідачем договірних зобов`язань виникло з об`єктивних причин, зокрема, через значну заборгованість споживачів і їх неплатоспроможність, важкий фінансовий стан боржника. Відтак, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Явка представників у судове засідання 
В судове засідання 28.01.2020 представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням  про вручення поштового відправлення за штрих-кодом 0411629381481.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.
Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч. 3    ст. 202 ГПК України).
Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України,    статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористався своїм правом участі в судовому засіданні.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджено матеріалами справи, 08.09.2016 між сторонами було укладено договір № 5037/1617-ТЕ-29 постачання природного газу (далі - договір) та додаткові угоди (а.с.29-42).
Відповідно до п. 1.1. договору позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2016-2017 роках природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.
Згідно з п. 3.4 договору кількість спожитого відповідачем газу за місяць оформлюється актом прийому-передачі. У 2016-2017 роках позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 16    051    653,57 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи, підписаними сторонами без заперечень та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу (а.с.43-49). 
Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Крім того, за участі сторін було укладено ряд спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (а.с.51-78).
Матеріалами справи підтверджується, що поставлений позивачем природний газ у 2016-2017 роках загальною вартістю 160    516 53,57 грн. оплачений відповідачем повністю, однак з простроченням строків оплати, визначених п. 6.1. договору, що підтверджується випискою з банківських операції по Договору з відповідачем за період з 01.01.2016 по 05.06.2019 та копіями виписок по Договору (а.с.92-97).
Обставини несвоєчасної оплати спожитого природного газу стали підставою для нарахування пені відповідно до п. 8.2. договору, 3% річних , інфляційних та звернення з відповідним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 173, абз. 4 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірними зобов`язаннями та регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк як передбачено договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. 
Так, згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За змістом ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).
За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Судом першої інстанції встановлено, що поставлений позивачем природний газ у 2016-2017 роках загальною вартістю 16051653,57 грн. оплачений відповідачем повністю, однак з простроченням строків оплати, визначених п. 6.1. договору.
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Пунктом 8.3. договору сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.
Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 107    279,35 грн. 3% річних, 402    107,74 грн. інфляційних втрат (загальний період з 26.11.2016 по 27.02.2018) є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, за розрахунком позивача, перевіреним судом.
Позивачем також заявлено до стягнення 329 559,69 грн. пені.
Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
У п. 10.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого останні можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років. 
Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Судом встановлено, що умови укладеного між сторонами договору не містять інших положень щодо строку нарахування штрафних санкцій.
Згідно з поданим розрахунком за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 329    559,69 грн., виходячи з суми заборгованості помісячно за період з 26.11.2016 по 27.02.2018 з урахуванням строків розрахунків, визначених договором та здійснених відповідачем оплат.
Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, враховуючи встановлений судом факт несвоєчасної оплати поставленого відповідачем природного газу, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 329    559,69 грн.суд вважає правомірними та обґрунтованими.
Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір штрафних санкцій враховуючи те, відповідача віднесено до об`єктів державної власності, що має стратегічне значення для економіки, безпеки держави в сфері оборони та не є підприємством теплоенергетики. За доводами відповідача промислова котельня підприємства є виробничою і в силу незалежних від відповідача причин котельня виробляє теплову енергію для потреб населення та інших споживачів. Крім того, відповідач просить врахувати тяжке фінансово-економічне становище на підприємстві у зв`язку зі зменшенням обсягів виробництва через відсутність замовлень (накази №364 від 30.05.3,19, №424, від 26.06.2019), відсутність заборгованості та те, що основною причиною утворення заборгованості, яка виникла не з вини відповідача, є відсутність сучасних субвенцій з державного бюджету на фінансування видатків місцевих бюджетів щодо здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення по наданню пільг та житлових субсидій населенню на оплату, в тому числі послуг теплопостачання.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Місцевий Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Стаття 546 Цивільного кодексу України визначає неустойку (штраф, пеню) як один із видів забезпечення зобов`язання.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50 % від заявленої до стягнення суми - до 164    779,85 грн.
Судом першої інстанції враховано факт відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами договором, а також те, що порушення виконання зобов`язання за договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Також, суд враховує не тільки фінансовий стан сторін, а й ступінь виконання боржником зобов`язань за Договором (зокрема, його повне виконання), стягнення сум інфляційних втрат та відсотків річних, які мають забезпечити баланс інтересів сторін.
Крім того, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача стосовно того, що відповідач знаходиться у тяжкому фінансовому становищі, у зв`язку зі зменшенням обсягів виробництва із-за відсутності замовлень. Основною причиною утворення заборгованості була відсутність своєчасних субвенцій з бюджету на фінансування видатків місцевих бюджетів щодо здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення по наданню пільг та житлових субсидій населенню на оплату, в тому числі, послуг теплопостачання.
Колегія суддів визнає зазначений вище висновок суду першої інстанції обґрунтованим, законним, таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, встановленим обставинам справи та таким, що не порушує інтересів позивача.
Зменшення розміру пені на 50% суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 107    279,35 грн. 3% річних, 402    107,74 грн. інфляційних втрат та 164    779, 84 грн. пені.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позову.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 04.11.2019 у справі №920/830/19 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 04.11.2019 у справі №920/830/19 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Сумської області від 04.11.2019 у справі №920/830/19 залишити без змін. 
Матеріали справи № 920/830/19 повернути до Господарського суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено:04.02.2020.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                І.М.  Скрипка

                                                                                Ю.Б. Михальська