КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 753/21469/17
Головуючий у першій інстанції - Коренюк А.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/17597/2019

 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 січня 2020 року                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:          Яворського М.А.,
суддів:                               Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на його частку, за нововиявленими обставинами, -
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2017 рокуОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та просив поділити спільне майно подружжя, виділивши кожному з подружжя по Ѕ частини - житлового будинку загальною площею 172,4 кв.м. і житловою площею 40,8 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 ; - двоповерхового гаражу-сараю, площею 39,5 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 ; - автомобіля Hyundai Matrix  легкового хетчбек-В 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано автомобіль Hyundai Matrix, легковий хетчбек-В, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за кожним із подружжя право власності на Ѕ частину автомобіля Hyundai Matrix, легковий хетчбек-В, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . В решті вимог - відмовлено.
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами, мотивуючи її тим, що 17 вересня 2019 року він звернувся до реєстраційної служби та дізнався, що 22 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степовик Т.А. зареєстровано приватну власність на садовий будинок, власником якого зазначено ОСОБА_2 . 
Враховуючи те, що на час розгляду справи у суді позивач не знав про вчинення відповідачем такої нотаріальної дії та ці обставини не могли бути йому відомими, вважає, що ці обставини входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки сторін.
Тому виходячи з наведеного, позивач просив відкрити провадження у цивільній справі про поділ майна подружжя за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами - відмовлено та залишено вказане рішення в силі. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва  від 21 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити  його позовну заяву у цивільній справі за нововиявленими обставинами в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами судом не надано правової оцінки обґрунтуванню заявлених вимог та суд дійшов до помилкового висновку, що наведена заявником підстава є такою, що не є нововиявленою в розумінні п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 423 ЦПК України.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції у своєму рішенні неправомірно та незаконного  дійшов висновку про відсутність підстав для перегляду рішення від 11 квітня 2019 року лише з тих підстав, що позивачем не заявлялись клопотання про витребування доказів чи забезпечення позову.
Апелянт також вказує, що судом не було надано правової оцінки доводам відповідача та його представника, які викладені у письмовому відзиві на позовну заяву.
Окрім того апелянт зазначає, що обраний спосіб поділу майна, яке до введення в експлуатацію вважається сукупністю будівельних матеріалів, є вірним та таке майно підлягає поділу, адже набуте сторонами під час шлюбу, за спільні сімейні кошти.
Також ОСОБА_1 вказує, що дізнався про реєстрацію права власності на спірне майно (садовий будинок) лише 17 вересня 2019 року, тобто після винесення судом 11 квітня 2019 року рішення у справі, й вважає це істотною умовою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами. 
На адресу суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мустіпан О.В., відповідно до якого вважає, що позивач мав можливість звернутись до реєстраційної служби й до винесення судом рішення 11 квітня 2019 року та отримати інформацію про реєстрацію права власності, проте не вчинив жодних дій для отримання будь-якої інформації стосовно спірного майна, а тому обставини, що викладені в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не підпадають під ознаки нововиявлених. 
Також у відзиві зазначається, що апелянтом було пропущено строк на подачу заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, адже ОСОБА_1 стверджує, що дізнався про такі обставини 17 вересня 2019 року, а саму заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами ним було подано 18 жовтня 2019 року, тобто через 31 день після виявлення таких обставин.
Відповідач вважає, що сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, подавши до суду свої докази, а суд першої інстанції, відповідно, розглянув спір в межах наданих сторонами доказів, а тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
 
В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представники  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задовольнити та скасувати ухвалу місцевого суду  як незаконну  та  ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Представник відповідача у справі адвокат Мустіпан О.В. заперечила щодо доводів викладених у апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, оскільки обставини про які позивач та його представники  зазначають у поданій заяві не є нововиявленими, в розумінні  вимог ЦПК України, оскільки вони існували на час  розгляду справи і позивач  неналежно здійснюючи свої повноваження сторони у справі не  подав їх своєчасно до суду першої інстанції та не оскаржив в апеляційному порядку вказане судове рішення, чим фактично погодився із висновками суду першої інстанції.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд обґрунтовував свої висновки тим, що обставини, на які посилається заявник в обґрунтування заяви про перегляд судового рішення, не є нововиявленими обставинами у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, оскільки вони існували на час розгляду справи  та не були подані позивачем у порядку та строки визначення цивільним процесуальним законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення.
При цьому суд виходив з того, що обставини на які посилається заявник є новими доказами, які отримані ним після вирішення спору і ухвалення рішення в даній справі, які можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному та касаційному порядку.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Згідно ч.1 ст.423 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Згідно п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
За змістом вказаних норм нововиявленими обставинами є правові факти, які мають наступні ознаки: 1) вони мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи; 2) вони не були і не могли бути відомі заявнику; 3) вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Аналогічні роз`яснення містяться в п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", згідно якого нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 ст.361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.п.1,2 ч.2 ст.361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання житлового будинку  АДРЕСА_2   в садовому АДРЕСА_3 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та його поділу по Ѕ частині за кожним із подружжя із тих підстав, що позивачем не доведено факту прийняття в експлуатацію та державної реєстрації  права власності на  даний житловий будинок за  подружжям або одного із них, та саме із цих підстав відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог.
Позивач у справі ОСОБА_1 не оскаржив в апеляційному порядку зазначене рішення Дарницького районного суду міста Києва  від 11 квітня 2019 року, фактично погодившись із встановленими судом обставинами та висновком, до якого прийшов суд, розглядаючи вказаний спір.  
 Звертаючись у жовтні 2019 року до суду із заявою про перегляд  у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва  від 11 квітня 2019 року  ОСОБА_1 як підставу для перегляду вказаного рішення суду зазначив той факт, що 17 вересня 2019 року він звернувся до  реєстраційної служби  та дізнався, що 22 грудня 2018 року  приватним нотаріусом  КМНО Степовик Т.А.  зареєстровано  приватну власність на садовий будинок АДРЕСА_2 , власником якого зазначено ОСОБА_2 .  Зазначена обставина повністю спростовує висновок суду першої інстанції від 11 квітня 2019 року щодо обставин встановлених судом при розгляді поданого ним позову, тому вважав, що у суду першої інстанції були всі законні підстави для скасування рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2019 року у зв`язку із нововиявленими обставинами та задоволення його позову у повному обсязі.  
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Разом із тим, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 до заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами подано  інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 вересня 2019 року із якого вбачається, що право власності  на  предмет спору - садовий будинок АДРЕСА_2   в садовому АДРЕСА_3 за відповідачкою у справі ОСОБА_2 було зареєстровано 22 грудня 2018 року приватним нотаріусом  КМНО Степовик Т.А., тобто вказані обставини існували на час розгляду справи, однак позивач їх до суду першої інстанції не подавав, та не просив  суд у порядку визначеному ст. 13, 84  ЦПК України витребувати їх, тому визнав що зазначені обставини не є нововиявленими, оскільки існували на час розгляду справи та могли бути надані стороною однак не були наданні.    
Колегія суддів повністю погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції  та вважає його законним та обґрунтованим.
Так, відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно  до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами.
Відповідно до положень ст. 12 та ч.1 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, позивач мав можливість при розгляді вказаної справи судом першої інстанції надати суду належні та допустимі докази про введення спірного садового будинку  в експлуатацію та реєстрації права власності  22 грудня 2018 року за відповідачкою,  обставин які б перешкоджали йому у вчиненні вказаних дій заявник не зазначив, тому не подавши відповідного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, він несе ризик  настання негативних для нього наслідків, пов`язаних із невчиненням  вказаних процесуальних дій.   
За таких обставин, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні заяви, пославшись на те, що наведені заявником обставини не є нововиявленими, бо  вони існували на час розгляду вказаної справи, але не були подані ОСОБА_1 в порядку та строк визначеного процесуальним законодавством  України. 
Доводи апелянта про те, що відповідачці дані обставини були відомі на час розгляду справи, однак нею були приховані  від суду, не можуть  свідчити про обґрунтованість поданої заяви, оскільки обов`язок доведення позову покладений саме на позивача. 
 Окрім того, відхиляючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд у прийнятті даної постанови керується в тому числі принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі "Рябих проти Росії", від 09 листопада 2004 року у справі "Науменко проти України", від 18 листопада 2004 року у справі "Праведная проти Росії", від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України", від 03 квітня 2008 року у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано, а судом не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. 
Підстав для скасування  судового рішення суду, постановленого судом першої інстанції  та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381, 423, 429  ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2020 року. 
 
Головуючий суддя :                                                    М.А.Яворський
Судді:                                                                           Т.Ц. Кашперська 
                                                                                     В.О.Фінагеєв