ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року	Львів	Справа № 813/30/18 пров. № 857/1082/18	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді -                                       Носа С. П.,
суддів -                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;
за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні   в м. Львові апеляційну  скаргу  прокуратури Львівської області  на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 27 лютого  2018  року у справі № 813/30/18  (головуючий суддя - Мартинюк В. Я., м. Львів, повний текст складено 28 лютого 2017 року) за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

                                                       ВСТАНОВИВ:

02 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Прокуратури Львівської області в якому просив: визнати протиправними дії в частині невидачі довідки про місячний заробіток, прохання про видачу якої викладене в заяві від 29 вересня 2017 року та скарзі від 24 листопада 2017 року; зобов`язати видати довідку про розмір місячного заробітку (заробітну плату) працюючого начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління прокуратури Львівської області зі всіма складовими заробітку на які нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до складу якого включити наступні складові: посадовий оклад, класний чин, вислугу років, щомісячну премію, надбавку за виконання особливо важливої роботи, доплату за роботу в умовах режимних обмежень та інші виплати (матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та ін.).
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про заробітну плату працівника прокуратури на відповідній посаді для перерахунку пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України   "Про прокуратуру"   № 1789-ХІІ. Однак, відповідач відмовив у наданні довідки про перерахунок пенсії та зазначив, що підстави для такої видачі відсутні, а саме, що у зв`язку із змінами у законодавстві відповідач не наділений повноваженнями на видачу      довідки про заробітну плату за посадою      заступника начальника відділу прокуратури Львівської області за періоди      у яких позивач не перебував у трудових відносинах. Вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок видати колишньому працівнику органу прокуратури довідку      про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії пенсіонерам органів прокурату. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії прокуратури Львівської області в частині невидачі ОСОБА_1 довідки про місячний заробіток. Зобов`язано Прокуратуру Львівської області видати ОСОБА_1 довідку про розмір місячного заробітку (заробітну плату) працюючого заступника начальника відділу нагляду за розслідуванням  кримінальних справ слідчими органами прокуратури із всіма складовими заробітку, на які нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відмовляючи позивачу у наданні довідки, тому що на даний час Прокуратура Львівської області не має повноважень на видачу довідки для перерахунку пенсії, у зв`язку зі змінами у законодавстві відповідач діяв протиправно, оскільки висновки про відсутність підстав для перерахунку пенсії      відносяться виключно до компетенції органу, який законом уповноважений на здійснення такого перерахунку. При цьому, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача - Прокуратури Львівської області щодо видачі довідок про складові заробітної плати є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією відповідача, тому суд не може вказувати на форму та склад довідки про заробітну плату, а може лише зобов`язати видати її у встановленій законодавством формі з урахуванням усіх складових заробітної плати, на які нараховані страхові внески.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Прокуратура Львівської області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відсутній нормативно-правовий акт Уряду щодо визначення порядку перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та, як наслідок, відсутнє визначення складових заробітної плати, необхідних для здійснення цього перерахунку та їх розмірів, а тому видати затребувану позивачем довідку про заробітну плату неможливо. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1   ст. 308 КАС України   в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач працював в органах прокуратури Львівської області та перебуває на пенсійному обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до положень Закону України "Про прокуратуру".
Постановою Кабінету Міністрів України № 657 від 30 серпня 2017 року внесено зміни до   Постанови КМУ № 505 від 31 травня 2012   року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".
29 вересня 2017 року ОСОБА_1  звернувся із заявою до Прокуратури Львівської області, в якій просив надати довідку про розмір місячного заробітку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 657 від 30 серпня 2017 року "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України      щодо оплати праці працівників прокуратури".
23 жовтня 2017 року Прокуратура Львівської області скерувала на адресу позивача лист № 18/1014, в якому зазначила, що підстав для надання довідки про заробітну плату      для перерахунку пенсії немає, оскільки із прийняттям   Закону України      від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"   у прокурорів відсутнє право на перерахунок пенсії відповідно до   Закону України "Про прокуратуру".
Позивач 24 листопада 2017 року звернувся до Прокуратури Львівської області із скаргою на рішення прокурора Львівської області. У скарзі позивач зазначив, що не може бути підставою для відмови у видачі довідки про заробітну плату набрання 15 липня 2015 року      чинності   Закону України      "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ   та втратою дії окремих положень   Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XІІ   щодо права на призначення пенсії. Позивач просив відповідача визнати відмову неправомірною та видати довідку про розмір місячного заробітку (заробітну плату) працюючого заступника начальника відділу Прокуратури Львівської області.
Листом № 18/1119 від 14 грудня 2017 року прокуратура Львівської області відмовила позивачу в наданні запитуваної довідки з посиланням на те, що прокуратура області на даний час законодавчо не наділена повноваженнями на видачу довідки про заробітну плату позивача за посадою заступника начальника відділу прокуратури Львівської області за періоди, у яких позивач не перебував у трудових відносинах.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій невидачі довідки про місячний заробіток та зобов`язання видати довідку про фактичну заробітну плату працівника Прокуратури Львівської області відносно посади заступника начальника відділу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" з урахуванням всіх складових заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески.
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 13 ст. 50-1   Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон № 1789-ХІІ)   обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Згідно із ч. 18 цієї ж статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
01 січня 2015 року набрав чинності   Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII(далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, ч. 18   ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ   викладено у новій редакції, відповідно до якої умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Прийняття зазначеного   Закону, як слідує із пояснювальної записки до його законопроекту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей держави дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.
Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01 січня 2015 року делегував Кабінету Міністрів України.
15 липня 2015 року набрав чинності   Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ(далі - Закон № 1697-VІІ), згідно з підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, Закон   № 1789-ХІІ, крім, зокрема, ч.ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1.
Відповідно до ч. 20   ст. 86 Закону № 1697-VІІ   умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, на час прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівникам прокуратури"(далі - постанова № 657), з якою позивач пов`язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час його звернення до органу прокуратури із заявою про видачу довідки про заробітну плату з метою її пред`явлення до органу ПФУ для перерахунку пенсії, ч. 13 та ч. 18   ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали право на перерахунок пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність, а визначення умов та порядку   перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України. При цьому Уряд України відповідний нормативно-правовий акт не прийняв і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначив.
Крім цього, 11 жовтня 2017 року набрав чинності   Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ(далі - Закон № 2148-VІІІ), яким викладено у новій редакції, зокрема, пункт 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV(далі - Закон № 1058-IV), відповідно до якого у разі якщо особі призначено пенсію, зокрема, відповідно до   Закону України "Про прокуратуру", її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього   Закону   фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно із   ст. 22 Конституції України   права і свободи людини і громадянина, закріплені цією   Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Посилання позивача на порушення   ст. 22 Конституції України   у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ні   Закон № 76-VIII, яким, зокрема, частину вісімнадцяту   ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ   викладено у новій редакції, ні ч. 20   ст. 86 Закону № 1697-VІІ   не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Щодо доводів позивача про те, що, отримавши пенсійне забезпечення згідно зі   ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, він отримав також гарантії, що на підставі ч. 18 вказаної статті при наявності у нього додаткових документів про збільшення заробітної плати працюючого працівника прокуратури на тій категорії посад, з якої він вийшов на пенсію, має право на перерахунок пенсії, колегія суддів зазначає, що за висновком Конституційного Суду України, викладеним у вказаному вище Рішенні, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Згідно рішення від 03 червня 2014 року у справі "Великода проти України"   ЄСПЛ, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку ЄСПЛ дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не відповідно до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.
У цьому рішенні ЄСПЛ також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.
Рішенням    від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 Конституційний Суд України   визначив, що згідно з пунктом 6 частини першої   статті 92 Конституції України   виключно законами України визначаються основи соціального захисту. Здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України. Як і політика ціноутворення, політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, і забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3   статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а ПФУ - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.
Крім того, в   Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99   визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій   ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той   закон   або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій є помилковими, оскільки саме Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту, а наслідки внесення змін до законодавства, що врегульовували правовідносини, пов`язані з пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, не відносяться до компетенції відповідача та органів ПФУ.
Наказом від 03 грудня 2003 року № 319/144 Міністерство праці та соціальної політики   України й Головне управління державної служби України затвердили Порядок видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям у разі ліквідації органів, з яких особа вийшла на пенсію, а також перейменування (відсутності) посад (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2003 року за № 1134/8455; далі - Порядок № 319/144), у якому, зокрема, встановлено форму, зміст та зразок довідки, визначено, які елементи складу заробітної плати належить включати до неї, на підставі якого нормативного положення вона видається і для яких цілей.
Наказом від 19 липня 2010 року № 195 Міністерство праці та соціальної політики   України затвердило Порядок видачі довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, що відряджалися для виконання службових обов`язків до органів державної влади, місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, ліквідованих без визначення правонаступника, та були звільнені зі служби у зв`язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, або у разі перейменування (відсутності) посад (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2010 року за № 675/17970). Пунктом 3 цього Порядку визначено, що якщо на момент виникнення права на перерахунок пенсії посада, з якої особа звільнена зі служби у зв`язку з виходом на пенсію, відсутня у схемах посадових окладів, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України   для відповідного органу державної влади, до якого відряджалися особи для виконання службових обов`язків, довідки видають ці органи державної влади в порядку, визначеному пунктом 6 Порядку № 319/144.
Постановою   правління ПФУ від 04 вересня 2013 року № 15-1 "Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах № 2а-8893/12/2670, № 2а-4753/09/2670" затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до   Закону України "Про державну службу"   (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2013 року за № 1661/24193).
Колегією суддів встановлено, що за наявності права на перерахунок пенсії за вислугу років пенсіонерам органів прокуратури на підставі   ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ   органами прокуратури України визнавалися і застосовувалися вказані вище порядки як універсальні для забезпечення права на перерахунок пенсії за вислугу років пенсіонерам органів прокуратури.
Проте   постановою   правління ПФУ від 04 липня 2016 року № 15-2 "Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 04 вересня 2013 року № 15-1" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2016 року за № 1020/29150) з пункту 1 цієї постанови виключений, зокрема, абзац третій щодо затвердження форми довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.
Постанови   правління ПФУ від 04 вересня 2013 року № 15-1 та 04 липня 2016 року № 15-2 втратили чинність на підставі   постанови   правління ПФУ від 17 січня 2017 року № 1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям" (зареєстровано в Міністерстві   юстиції України08 лютого 2017 року за № 180/30048).
Згідно з наказом Міністерства соціальної політики України, Національного агентства України з питань державної служби від 23 березня 2017 року № 454/64 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2017 року за № 767/30635)   наказ Міністерства праці та соціальної політики України, Головного управління Державної служби України від 03 грудня 2003 року № 319/144   визнаний таким, що втратив чинність. Наказ набрав чинності з 21 липня 2017 року.
Таким чином, на час звернення ОСОБА_1  до Прокуратури Львівської області із заявою про видачу довідки про заробітну плату, складові якої відповідають заробітній платі працюючого працівника органів прокуратури, який обіймає посаду, подібну до тієї, що обіймав позивач, для здійснення перерахунку пенсії за вислугу років на підставі   Закону № 1789-ХІІ   та постанови № 657 станом на 29 вересня 2017 року,   положення нормативно-правових актів, якими затверджувалась форма такої довідки та визначався порядок її заповнення, втратили чинність, а іншого нормативного-правового акта, який би регламентував підстави, форму, зміст, механізм та суб`єкта видачі відповідної довідки, немає.
З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача, у відповідача не було підстав для видачі позивачу відповідної довідки, у зв`язку із чим відмова в її видачі з одночасним роз`ясненням при цьому суті змін до пенсійного законодавства України не порушила прав та законних інтересів       ОСОБА_1 . 
При цьому, відповідно до   ст. 101 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"   підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1  про визнання неправомірними дій прокуратури Львівської області з відмови видати довідку про заробітну плату та зобов`язати видати її, оскільки на час виникнення спірних правовідносин не прийнято і не діють нормативно-правові акти, що регламентують умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.
Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 825/506/18.
Щодо посилання позивача позовної заяви є посилання на положення ст. 6 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI), згідно з якими не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по-батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-ХІІ) інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
За змістом ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 2939-VI кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається.
Згідно із ст. 49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
Таким чином, законодавчо закріплено право особи на отримання вже створеної та задокументованої (збереженої) інформації про неї, зокрема право на отримання у роботодавця довідки про фактичний розмір заробітної плати.
Інформація, яку ОСОБА_1  просить надати, не була створена відповідачем та стосується не фактично отриманої позивачем заробітної плати, а можливої заробітної плати, яку позивач міг би отримувати з урахуванням постанови № 657, якби продовжував працювати на раніше займаній посаді. Інакше кажучи, позивач просить відповідача фактично створити нову інформацію, підстави та порядок створення якої нормами чинного законодавства не врегульовано, не закріплено механізму, за яким органи прокуратури можуть визначити можливий розмір заробітної плати колишніх працівників прокуратури у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючих прокурорів.
Аналізуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини справи колегія суддів вважає дії прокуратури Львівської області в розумінні положень   Закону № 2939-VI   правомірними.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, який викладений у рішенні від 16 квітня 2018 року у справі № 825/506/18.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд - 

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  прокуратури Львівської області  - задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 27 лютого  2018  року у справі № 813/30/18 - скасувати в частині задоволених позовних  та прийняти постанову, якою в задоволенні  цих  позовних вимог  - відмовити. 
В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 27 лютого  2018  року у справі № 813/30/18  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених                              п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 24 лютого 2020 року.