КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа 379/735/19
провадження № 22-ц/824/3049/2020
 
20 лютого 2020 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд   у складі колегії суддів :
судді-доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів:  Рейнарт І. М.,  Семенюк Т. А.
при секретарі Примушку О. В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківшовата Агро», третя особа: приватний нотаріус Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько Валентина Данилівна,  про скасування запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Турлуковського Сергія Володимировича на рішення Таращанського районного суду Київської  області  від 12 листопада 2019 року у складі судді   Зінкіна В. І.,
 
встановив:
 
22.05.2019  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом   до   Товариства з обмеженою відповідальністю "Ківшовата Агро" (  далі  - ТОВ  "Ківшовата Агро"), в якому просила  визнати  недійсним договір  оренди  землі від  05 лютого  2016 року. 
18.09.2019 ОСОБА_1 подала  заяву про  зміну  предмета  позовних вимог.
Просила  суд скасувати  в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3224481900:05:007:0055, площею 2,4259 га, зареєстрованого на підставі договору оренди землі № б/н від 05.02.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Ківшовата Агро", номер запису про інше речове право 13557415. 
Посилалась на  ті підстави,  що  вона є власником земельної ділянки площею 2,4259 га, кадастровий номер 3224481900:05:007:0055, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Таращанський район, Ківшоватська сільська рада. 
29.12.2012 за  №322440004007066 на  вказану  земельну  ділянку   зареєстровано  договір  оренди  з  ТОВ  "Ківшовата Агро" на  5 років, до  29.12.2017 року. 
06.06.2018 вона направила засобами поштового зв`язку  ТОВ "Ківшовата Агро" заяву про повернення земельної ділянки, на  яку 06.07.2018 отримала  відповідь про  відмову в поверненні  земельної ділянки. Її було  повідомлено  про підписання  нової редакції  договору  оренди терміном  на  10  років. 
 З вказаного  листа їй стало  відомо,  що  27.02.2016 року  приватний  нотаріус  Рокитнянського  районного нотаріального округу Київської області  Скоробагатько В. Д., виконуючи делеговані функції державного реєстратора, зареєструвала  право оренди земельної ділянки, кадастровий номер 3224481900:05:007:0055, площа 2,4259 га, строк дії 10 років  на   підставі договору  оренди землі від 05.02.2016 року.
Зазначила,  що  вказаний  договір  оренди земельної ділянки  був укладений  та зареєстрований під  час   дії договору оренди від  29 грудня 2012 року, який закінчувався 29 грудня 2017 року.  Цей  факт   унеможливлював  укладення  договору оренди 05 лютого 2016 року  між тими самими сторонами та стосовно  тієї  ж земельної ділянки  та здійснення  його  державної  реєстрації.
Посилаючись на  вказані обставини, а також  те, що  вона  не  була  заявником  при реєстрації  права оренди за ТОВ  "Ківшовата Агро", вважала, що скасування   запису щодо  державної   реєстрації права  оренди земельної ділянки   в Державному  реєстрі   речових прав  на нерухоме майно  призведе  до   захисту її прав  від  порушення  з боку   відповідача. 
Рішенням   Таращанського районного суду Київської  області  від 12 листопада 2019 року  в задоволенні  позову  відмовлено.
В апеляційній скарзі   представник ОСОБА_1 - адвокат  Турлуковський С. В.  просить скасувати   рішення  Таращанського районного суду Київської  області  від 12 листопада 2019 року  та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути  з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1152,60 грн.
Зазначив, що  не  погоджується  з висновками суду  першої інстанції  в тій частині, що  позивачем обрано невірний та неефективний спосіб захисту порушених прав. 
Вважає, що  судом першої інстанції при вирішенні справи  не  була  врахована   Постанова Великої  Палати Верховного  Суду  від 04 вересня 2019 року  (справа  №823/2042/16), порушено  норми матеріального та процесуального права. 
Зазначивши, що  єдино вірним  способом  захисту  права позивача є визнання  недійсним  договору  оренди, суд порушив  статтю 5 та 263 ЦПК  України, оскільки  фактично  визначив  максимально  ефективний  спосіб захисту,  що  є недопустимим та порушує   принцип  диспозитивності цивільного  судочинства.
Закон  України "Про державну  реєстрацію  речових прав на нерухоме майно  та їх обтяжень"  передбачає  можливість   скасування  запису про  державну  реєстрацію   прав на  підставі  рішення  суду.  Про  допустимість  такого  способу захисту  також  йдеться в Постанові Великої Палати  Верховного  Суду №925/1265/16  від  22.08.2018 року. 
Вважає, що  обов`язок  позивача  лише  спростувати  правомірність  договору, реєстрація права по  якому  оскаржується, при цьому   визнання  недійсним договору  при такому способі захисту не  вимагається.   Державна   реєстрація прав є  елементом  юридичного  складу   виникнення   правовідносин  та дією,  що порушує право   позивача на  державні гарантії  достовірності  зареєстрованих прав,  існує  прямий зв`язок  між  порушенням прав та способом  його захисту. 
У відзиві на апеляційну  скаргу представник   ТОВ "Ківшовата Агро" просить  залишити апеляційну  скаргу  без задоволення.
Зазначив, що   підставою для виникнення  права оренди є не є його  державна  реєстрація, а укладення  договору  оренди земельної ділянки.  Позивач не  заперечує  факт укладення  договору   оренди  земельної ділянки  від  05 лютого  2016  року, який є   підставою для  виникнення  цивільних   прав та обов`язків   у сторін  цього договору. Встановлена  законодавством  України процедура   державної реєстрації прав   сама по собі не  може порушувати  права та інтереси позивача , як орендодавця за цим договором,  та не  може  звужувати обсяг  його  цивільної правоздатності. Тому захист такого права  повинен  здійснюватися шляхом  оскарження   зазначеного  договору.
Також  зазначив, що   ТОВ  "Ківшовата Агро"  скористалось своїм правом на  поновлення договору  оренди, звернувшись до позивача  до  закінчення  дії договору  та  за  її  згодою було укладено  договір   оренди землі на  новий строк.  Твердження  позивача щодо  подвійної  реєстрації   права оренди є необґрунтованими та суперечать  нормам  Закону України "Про  оренди землі". 
В постанові  Великої Палати Верховного  Суду  від  04 вересня  2019 року (справа №823/2042/16)  зазначено,  що   скасування  державної  реєстрації права, належного  одній особі,  за заявою іншої  особи в порядку  адміністративного  судочинства не  дозволяє  остаточно  вирішити спір між цими особами. У таких спорах  питання  правомірності укладення  цивільно-правових  договорів, на підставі яких  відбулися  реєстраційні  дії, обов`язково  має постати перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно  від того чи заявив позивач вимогу  щодо  оскарження таких договорів. 
В судовому засіданні представник  ОСОБА_1 - адвокат Турлуковський С. В.   апеляційну скаргу підтримав  та просив її задовольнити.
Представник   ТОВ  «Ківшовата Агро» - Ступка Н. П.   просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Переглянувши справу за  наявними  в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню  з таких підстав. 
Ухвалюючи рішення  про  відмову в задоволенні  позову,  суд першої інстанції  виходив з того, що  скасування  державної  реєстрації  права,  належного  одній особі , за заявою іншої особи,  не  дозволяє  остаточно  вирішити спір  між цими особами.  Позивачем  обрано невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки вірним способом захисту є визнання договору оренди землі недійсним. 
Колегія суддів погоджується  з  висновками суду  першої інстанції з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що  на  підставі Державного  акту  на право  власності на  земельну  ділянку  серія ЯА № 227506, виданого  09.11.2004 Таращанською  районною державною   адміністрацією  Київської області, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,5797 га,  розташованої на території  Ківшоватської  сіської ради Таращанського району  Київської області,  кадастровий номер  земельної ділянки №1 - 3224481900:05:008:0024 площею  0,1538 га;  №2 - 3224481900:05:007:0055 площею  2,4259 га (а.с.7).
11.10.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ківшовата Агро» було укладено договір оренди землі № б/н,  строком  на  5 років, предметом  якого  є  земельна  ділянка  площею  2,4259  га, кадастровий номер  3224481900:05:007:0055 (а.с.44).
Міжрайонне управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління  Держгеокадастру у Київській області на заяву ОСОБА_1    від 24.10.2017  №19-172/0/217-17  повідомило,  що  на земельну ділянку з кадастровим номером 3224481900:05:007:0055 зареєстрований договір оренди з ТОВ «Ківшовата Агро»   від 29.12.2012 за № 322440004007066 (а.с.11).
05.02.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ківшовата Агро» було укладено договір оренди землі № б/н, за яким в оренду  передається земельна ділянка площею 2,5797  га, у тому числі 2,4259 га  - рілля, кадастровий номер 3224481900:05:007:0055 , строком на десять років (а.с.14-15).
Згідно інформаційної довідки № 54559443 від 04.03.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,  27.02.2016  державним реєстратором - приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В. Д. зареєстровано право  оренди  земельної ділянки площею  2,4259  га,  на  підставі договору  оренди землі б/н від 05.02.2016 , укладеного на  10  років,   орендар: ТОВ «Ківшовата Агро» , орендодавець - ОСОБА_1 (а.с.12-13).
06.06.2017 року ОСОБА_1 направила ТОВ «Ківшовата Агро» заяву про повернення земельної ділянки з користування, в якому повідомила  про  те, що не бажає   продовжувати  договірні  відносини на  підставі договору  оренди,  укладеного  між сторонами  в 2012  році (а.с. 8). 
06.07.2018 року ТОВ «Ківшовата Агро», розглянувши заяву про  повернення   земельної ділянки, повідомило  про те, що  05.02.2016  ОСОБА_1 та ТОВ  «Ківшовата Агро»  підписали нову редакцію   договору  оренди землі  терміном  на  10 років.  Договір зареєстрований 27.02.2016 року. Датою його закінчення є 27.02.2026 року (а.с.9).
Згідно  з ч. 1 ст. 93 ЗК  України право  оренди земельної ділянки - це  засноване  на  договорі строкове  платне  володіння  і користування  земельною ділянкою,  необхідною  орендареві  для провадження  підприємницької  та іншої  діяльності. 
У статті 13 Закону  України «Про оренду  землі» визначено, що  договір   оренди землі -  це  договір,  за яким орендодавець  зобов`язаний за плату  передати орендареві земельну  ділянку у володіння  і користування  на  певний строк, а орендар  зобов`язаний використовувати  земельну  ділянку  відповідно до умов  договору  та вимог  земельного законодавства. 
Згідно  з  ч. 1 ст.19  Закону  України «Про оренду  землі» строк  дії  договору  оренди визначається за  згодою сторін. 
Відповідно  до  ст. 509 ЦК  України зобов`язанням  є  правовідношення,  в якому  одна сторона (  боржник)  зобов`язана вчинити  на  користь  другої сторони   (кредитора) певну  дію (передати  майно,  виконати  роботу,  надати  послугу , сплатити  гроші  тощо)  або утриматися  від певної дії, а кредитор  має право     вимагати  від боржника  виконання  його  обов`язку. 
Статтею 526  ЦК  України передбачено,  що  зобов`язання має виконуватися  належним чином відповідно  до  умов  договору   та вимог  цього  Кодексу, інших актів цивільного  законодавства,  а за відсутності  таких умов  та вимог - відповідно  до  звичаїв ділового  обороту або  інших вимог,  що  звичайно ставляться. 
Зобов`язання  припиняється  частково    або у повному  обсязі  на  підставах,  встановлених  договором або  законом. Припинення  зобов`язання на вимогу   однієї  із сторін  допускається  лише  у випадках,  встановлених  договором або  законом  (стаття 598 ЦК  України).
Відповідно до  ст. 204  ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно  до  положень  ст. 215 ЦК  України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Недійсність   договору  оренди внаслідок  укладення  під час дії   поперднього  договору  оренди, укладеного   між  цими самими сторонами,  законом  прямо  не  встановлена. 
Договір  оренди земельної  ділянки  від 05.02.2016 року, укладений  між ОСОБА_1 та ТОВ «Ківшовата Агро»,  на  підставі якого у останнього   виникло  право  оренди земельною ділянкою, недійсним визнано не  було. 
За таких підстав  вимоги  позивача про скасування  в Держаному  реєстрі   речових прав на  нерухоме майно   запису про  державну  реєстрацію   права оренди  земельної ділянки мають  похідний характер   та залежать   від  висновку щодо правомірності   укладення   договору  оренди землі  від 05.02.2016, який в судовому порядку недійсним не  визнавався.
Доводи апеляційної скарги  щодо  невідповідності висновку суду  першої інстанції правовому висновку,  який викладений в постанові  Великої Палати Верховного Суду  від  04 вересня  2019  року  (справа №823/2042/16)  є необґрунтованим. 
Відповідно  до  висновку,  викладеного  у вказаній постанові, у спорах  щодо  скасування  державної реєстрації  права,  належного  одній особі, за заявою  іншої особи, питання   правомірності укладення  цивільно-правових  договорів, на підставі яких  відбулись реєстраційні  дії  обов`язково  постають перед   судом, який  буде вирішувати спір,  незалежно від  того,  чи заявив позивач вимогу  щодо  оскарження  таких договорів. 
Відповідно  до  ч.1 ст.13 ЦПК  України суд розглядає  справи не  інакше як за зверненням  особи,  поданим відповідно  до  цього  Кодексу, в  межах  заявлених нею вимог  і на підставі  доказів, поданих  учасниками справи або витребуваних судом  у передбачених  цим Кодексом випадках.  
В даному випадку,  позивачем  не  оскаржувався договір  оренди, який є  підставою  виникнення    цивільних прав та обов`язків, презупція  правомірності  такого  правочину   спростована  не  була,  тому встановлена законодавством  України процедура  державної  реєстрації  таких прав сама по собі не  може порушувати права та інтереси позивача,  як орендодавця за цим договором, та не  може  звужувати його обсяг  цивільної  правоздатності.  
Відповідно  до  висновків, які викладені  в постанові  Великої Палати Верховного  Суду від 22 серпня  2018 року  (справа №925/1265/16 ), захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під  способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено в частині третій статті 152 ЗК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним частиною третьою статті 152 ЗК України, або ж іншим способом, який передбачено законом.
Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
В цій справі позовні  вимоги  про  визнання недійсним та скасування державного акта на право постійного користування земельною ділянкою ґрунтувалися на  тому,   що  пункти  рішення  Уманської міської ради,  котрі були підставою для  видачі оспорюваних актів,  визнані  в судовому  порядку нечинними та скасовані. 
Велика Палата Верховного  Суду  дійшла  висновку, що  належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
З огляду на викладене, суд першої  інстанції  дійшов  обґрунтованого висновку про  наявність  правових  підстав для  відмови в задоволенні  позову. 
Відповідно  до  ч.1 ст.375  ЦПК  України суд апеляційної інстанції  залишає  апеляційну  скаргу  без задоволення, а  судове  рішення  без змін,  якщо визнає, що суд першої інстанції  ухвалив судове  рішення  з додержанням  норм  матеріального  і процесуального права. 
Під час розгляду справи судом  апеляційної інстанції  не було  встановлено   порушення норм  процесуального права,  які є  обов`язковою підставою для  скасування  судового рішення, або  неправильне  застосування  норм матеріального права, а тому   суд   апеляційної  інстанції  дійшов висновку про  залишення  апеляційних скарг без задоволення,  а судового  рішення  без змін. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Турлуковського Сергія Володимировича залишити без задоволення.  
Рішення   Таращанського районного суду Київської  області  від 12 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку  не  підлягає. 
Повне  судове  рішення  складено 24 лютого 2020 року.
 
Суддя-доповідач:                                                   Г. М. Кирилюк 

Судді:                                                                      І. М. Рейнарт                                 

                                                                                 Т. А. Семенюк