УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 264/1670/18
провадження № 51-6543ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017050800000781, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі — КК України).
Суть питання
За вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 3 тис. 768 грн 37 коп. та моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 28 жовтня 2019 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просив скасувати рішення судів місцевого та апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2020 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду 
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК України, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення. 
Залишаючи касаційну скаргу засудженого без руху, Верховний Суд в ухвалі від 02 січня 2020 року встановив, що скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, згідно з яким в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Засудженому було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції. 
Верховний Суд зауважив на тому, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Верховний Суд, серед іншого, звернув увагу засудженого на тому, що доводи його касаційної скарги фактично зводяться до його вказівок на неповноту судового розгляду, незгодою з наданою судами оцінкою доказам та по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, та зазначив, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Однак, перевіривши повторно подану засудженим касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що він указані в ухвалі касаційного суду від 02 січня 2020 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК України знову не дотримався.
Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок. 
Крім того, повторно подана засудженим скарга знову не містить жодного обґрунтування щодо того, яких саме порушень допустився апеляційний суд в результаті перегляду кримінального провадження щодо нього та не наводить доводів, як допущені, на його думку, апеляційним судом порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційної інстанції згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 412—414, 419 цього Кодексу.
Також засуджений при повторному зверненні, не навів доводів на обґрунтування незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту. 
Доводи касаційної скарги засудженого знову фактично зводяться до його вказівок на неповноту судового розгляду та, по суті, незгоди з наданою судами оцінкою доказам, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху. 
З огляду на викладене, оскільки засуджений не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                      ОСОБА_3