ПОСТАНОВА
Іменем України

21 лютого 2020 року 
Київ
справа №307/3091/16-а
адміністративне провадження №К/9901/38968/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Тацій Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Тячівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.06.2017 (в складі головуючого - судді Розман М.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2017 (у складі колегії суддів: головуючого судді - Рибачука А.І., суддів: Ніколіна В. В., Кушнерика М. П.) у справі №307/3091/16-а за позовом ОСОБА_1 до Тячівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області   про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію,
УСТАНОВИВ:
В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тячівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - Тячівське ОУПФУ, відповідач), уточнивши який просила: 
- визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 13.09.2016 № 31 про відмову у призначенні їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Тячівське ОУПФУ призначити їй пенсію за віком з 11.06.2016.
Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 червня        2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного  адміністративного суду від 17 серпня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про відмову призначити ОСОБА_1 пенсію за віком від 13.09.2016 № 31 та зобов`язано відповідача вирішити питання про призначення їй такої пенсії з 11.06.2016. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачка не має 15 - ти річного страхового стажу, оскільки належним чином не підтверджено факт її роботи з 03.06.1975 по 09.09.2002, а відтак їй правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідач вказує на те, що дійсність записів у трудовій книжці позивача не підтверджена, оскільки відсутні дані персоніфікованого обліку в картці форми ОК 5 за період з 1999 року по 09.09.2002, а дата заповнення трудової книжки за період з 03.06.1975 - "09.09.2002", викликає сумнів.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Позивач правом на подання заперечень чи відзиву на касаційну скаргу не скористався.
Справу передано до Верховного Суду.
До Верховного Суду надійшло клопотання від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про заміну відповідача правонаступником.
Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №628 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Тячівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області  реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
Отже, Суд дійшов висновку за необхідне задовольнити клопотання про заміну відповідача у справі.
У зв`язку з відсутністю клопотань про розгляд справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами встановлено, що 15.07.2016 позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій управління Пенсійного фонду України в Тячівському районі від 13.09.2016 №31 відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком. Підставою для відмови у призначенні пенсії, згідно вкладки до протоколу №31 від 13.09.2016 стало те, що у ОСОБА_1 немає необхідних для призначення їй пенсії за віком 15 років страхового стажу. 
Відповідно до акту №252 від 31.08.2016 відповідачем проведено зустрічну перевірку щодо встановлення стажу роботи позивачки за період з 03.06.1975 по 09.09.2002, за результатами якої підтверджено період роботи лише з 01.01.1976 по 31.12.1976.
Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ), позивачка працювала підсобною робітницею другого розряду лісопильно - розкрійного цеху у ВАТ «Тересвянський ДОК» з 03.06.1975, 22.03.1977 вона переведена в оздоблювально-складальний цех обойщиком першого розряду, а з 04.11.1977 - переведена в складальний цех цього ж підприємства обойщиком меблів другого розряду, з якого була звільнена 09 вересня 2002 року.
На підтвердження факту її роботи у вказаному підприємстві позивачка також долучила копію довідки АТ «Тересвянський ДОК» від 26.09.2002 № 320 про суми заробітку, виплаченого їй за період з 1987 року по 1991 рік, копію наказу від 21.03.1977 № 148-к про її переведення в оздоблювально - складальний цех                                  ВАТ «Тересвянський ДОК», копію книги нарахування заробітної плати лісопильного цеху ВАТ «Тересвянський ДОК» за 1975 рік.
Відповідно до довідки архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації від 29.06.2016 за №07-04/652 відомості про прийом на роботу 03.06.1975 та звільнення з роботи 09.09.2002 позивачки в архівному фонді ВАТ «Тересв`янський ДОК» відсутні. Довідка про заробітну плату для обчислення пенсії видана на підставі книги нарахування заробітної плати, які поступили на зберігання до архіву.
Згідно з довідкою Тячівського районного центру зайнятості від 13.07.2016 №07131653 позивачка перебувала на обліку як безробітна з 13.03.2003 до 19.04.2004.
Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснила, що працювали разом з позивачкою з березня 1977 року до 2002 року в Тересвянському ДОК, крім років, коли вона перебувала в декретній відпустці. Свідок ОСОБА_4 пояснила, що працювала разом з позивачкою в Тересвянському ДОК з 1977 року по 1989 рік. А свідок ОСОБА_5 зазначила, що їй як інспектору кадрів відомо, що позивачка працювала на зазначеному підприємстві в період з 1975 року до 2002 року. Свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивачка працювала в Тересвянському ДОК з 1975 року. Архів не охоронявся і тому частина книг бухгалтерського обліку опинилась у сторонніх осіб.
Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач відмовляючи в призначенні позивачці пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» за відсутності необхідного страхового стажу 15 років і вважаючи підтвердженим тільки 11 років 3 місяці 24 дні, піддав сумніву достовірність викладених у трудовій книжці даних через порушення порядку її заповнення і ведення, передбаченого діючою Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників. Також відповідач обмежився проведенням зустрічної перевірки для встановлення стажу роботи позивачки за період з 1975 по 2002 роки, про що складено акт від 31.08.2016 року за №252, за змістом якого значна частина періодів роботи позивачки не підтверджена через не передачу відповідних книг обліку в архів або передачу їх з повириваними сторінками. Проте право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивачки страхового стажу у зазначені періоди. При цьому будь яких даних щодо недобросовісності позивачки з цього приводу відповідачем не наведено.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, яка підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.          
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 17 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Виходячи зі змісту вказаних норм, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що для надання документів на підтвердження наявного трудового стажу законодавцем встановлений алгоритм дій, що йдуть у певній послідовності. Зокрема, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, визначено трудову книжку. За її відсутності черговим елементом для підтвердження стажу виступають: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За неможливості підтвердити наявний трудовий стаж будь-якими документами, законодавцем передбачено останній по черговості спосіб, а саме: встановлення трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Судами попередніх інстанцій на підставі дослідження записів трудової книжки, пред`явленої книги обліку заробітної плати за 1975 рік та показів свідків підтверджено спірні періоди роботи позивача в Тересвянському ДОК. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивачки страхового стажу у зазначені періоди.
Отже, за встановлених обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли оґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки факт роботи позивачки в Тересвянському ДОК в спірні періоди підтверджується належним чином. 
Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Замінити Тячівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в  Закарпатській області.
Касаційну скаргу Тячівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення.
Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного  адміністративного суду від 17 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                              А. Ю. Бучик

Судді:                     Л. Л. Мороз 

                                              Л. В. Тацій