ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4212/19  Номер провадження 22-ц/814/356/20	Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
секретаря Кальник А.М.,
за участі:позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження  в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року, прийнятого під головуванням судді Даценка В.М. в м. Лубни, із складанням повного тексту рішення 06 листопада 2019 року
у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа Лубенський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про встановлення факту батьківства, - 

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження дитини від померлого ОСОБА_2 , а від проведення генотипоскопічної судової експертизи заявник відмовилась.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити її заяву про встановлення факту батьківства. 

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що звернувшись із заявою про встановлення батьківства, ОСОБА_1 зазначала, що з 2009 року вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила сина ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєструвала факт народження сина у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, записавши відомості про батька дитини у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, за вказівкою матері прізвище дитини зазначено ОСОБА_5 , а прізвище ОСОБА_6 . За життя ОСОБА_2 визнавав себе батьком дитини, проживав з нею та дитиною однією сім`єю та планував внести відповідні зміни до актового запису, однак не встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, тому, встановлення факту батьківства їй необхідно для оформлення спадщини, яку, своїм заповідальним розпорядженням ОСОБА_2 залишив ОСОБА_3 . 
Так, згідно копії свідоцтва про народження із зазначенням відомостей про батька, вбачається, що батьками ОСОБА_3 , 2010 року народження вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , запис про батька дитини вчинено згідно заяви його матері.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть,  ІНФОРМАЦІЯ_5 помер  ОСОБА_2 , який, як стверджує заявниця, був рідним батьком  ОСОБА_3 .
Згідно акту вуличного комітету від 22.08.2019 року, комісія в складі: голови вуличного комітету, його заступника та секретаря зазначили, що в АДРЕСА_1 проживали однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і у них у 2010 році народився син ОСОБА_8 . 
Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення батьківства, районний суд своє рішення мотивував тим, що заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які свідчать про походження дитини саме від ОСОБА_2 , а сам факт підтримання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 особистих стосунків не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього.
Крім того, не надано доказів, які свідчили б про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження дитини від померлого.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.
Відповідно до змісту ч. 1, 2 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 128 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
 Як визначено ст. 78,80 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з наведеного, районний суд, відмовляючи в задоволенні позову, вірно зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту походження дитини саме від ОСОБА_2 . 
Посилання позивача на акт вуличного комітету, фотографії не можуть бути прийняті колегією суддів як беззаперечні докази походження дитини.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, позивач жодного доказу із наведених засобів доказування на підтвердження обставини, яку просила встановити, - не надала. 
Не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_1 про необхідність встановлення даного факту для оформлення спадщини, так як відповідно до заповіту від 16.03.2017 року усе належне майно ОСОБА_2 заповів ОСОБА_9 , що дає підстави позивачу на здійснення відповідних дій по оформленню спадщини малолітнього сина.
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,384 ЦПК України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна
Повний текст постанови складено 23.01.2020 р.