Постанова
Іменем  України      
 
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 642/6010/16-ц
 
провадження № 61-19261 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,            Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
треті особи: Харківська міська рада, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Харківської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду              від 25 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В.,             Піддубного Р. М., Тичкової О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Харківська міська рада, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Харківської міської ради, про знесення самочинного будівництва.
Позовна заява мотивована тим, що вони є власниками квартири НОМЕР_2 у будинку № АДРЕСА_1 , а власниками квартири НОМЕР_1 у цьому ж будинку є відповідачі.
На підставі рішення Ленінської районної ради м. Харкова від 05 травня             1998 року № 110/5 відповідачам надано дозвіл на прибудову до своєї частини будинку житлової кімнати, кухні та санвузла. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2007 року позов  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено, визнано за ними право власності на самочинно                        побудовану прибудову та мансарду (приміщення 14, 15, 16 ,17) у квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .
За період з 2008 року по 2016 рік відповідачі на власний розсуд реконструювали свою квартиру та без відповідних дозвільних документів побудували триповерховий будинок, а саме підвал, перший поверх та мансарду, що загрожує руйнуванням усього будинку, у тому числі їх квартири. Крім того, відповідачі знали про те, що приміщення підвалу, першого поверху та мансарди були самовільно реконструйовані на земельній ділянці,                         яка надавалась ОСОБА_1 на підставі рішення Харківської міської ради Харківської області від 21 листопада 2007 року № 253/07.
З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4                  за власний рахунок знести самовільно побудовані приміщення: підвалу                 № 1?ХІІ, загальною площею 85,3 кв. м; першого поверху № 10-13, загальною площею 49,1 кв. м; мансарди № 18-22, загальною площею 38,2 кв. м,                         які належать до квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .
У травні 2018 року  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з зустрічним позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Харківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення міської ради. 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що будинок № АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці, площею 534 кв. м, яка надана у користування землекористувачам на підставі рішення Ленінської районної ради депутатів трудящих м. Харкова                           від 28 лютого 1956 року № 67. Рішенням Харківської міської ради                            від 21 листопада 2007 року № 253/07 ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 500 кв. м, яка розташована за вказаною адресою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель                            і споруд. Про рішення Харківської міської ради від 21 листопада 2007 року             № 253/07 вони дізнались при розгляді цієї справи, межі земельної ділянки з ними не узгоджувались. Крім того, вказане рішення Харківської міської ради порушує їхні права, оскільки площа земельної ділянки, яка залишається в їх користуванні, менша площі земельної ділянки, на якій знаходиться квартира НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , що позбавляє їх можливості належним чином володіти та розпоряджатися своєю квартирою.
З урахуванням викладеного  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили суд визнати незаконним та скасувати рішення Харківської міської ради                     від 21 листопада 2007 року № 253/07 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» у частині пункту 1.83 Додатку 1 «Перелік громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки» щодо передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 500 кв. м по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03 травня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року                у складі судді Пашнєва В. Г. позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за власний рахунок знести самовільно побудовані приміщення підвалу № 1?ХІІ, загальною площею               85,3 кв. м, що розташовані у квартирі НОМЕР_1 будинку № АДРЕСА_1 , шляхом засипання їх ґрунтом. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за власний рахунок знести самовільно побудовані приміщення першого поверху № 10, 11, 12, 13, загальною площею 49,1 кв. м,                                     що розташовані у квартирі НОМЕР_1 будинку № АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за власний рахунок знести самовільно побудовані приміщення мансарди № 18, 19, 20, 21, 22, загальною площею 38,2 кв. м, що розташовані у квартирі НОМЕР_1 будинку № АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 здійснено будівництво підвалу № 1?ХІІ, мансарди № 18, 19, 20, 21, 22 та приміщень першого поверху № 10, 11, 12, 13 без відповідного дозволу органів державного архітектурно-будівельного контролю. Державною архітектурно-будівельною інспекцією Харківської міської ради було встановлено факт незаконного будівництва останніми спірних приміщень, що ними визнається, так як  ОСОБА_3 вказував про те, що має намір набути право власності на самочинно збудовані приміщення.
Унаслідок вищезазначеного самочинного будівництва значно деформовано будинок, в якому знаходиться квартира ОСОБА_1 , ОСОБА_2 Надбудований другий мансардний поверх призводить до постійного залиття квартири  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується актами обстеження комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі -                                КП «Жилкомсервіс») від 30 вересня 2015 року та від 20 лютого 2017 року. Таким чином, вищевказаними протиправними діями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 порушено права  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , тому підлягають знесенню самочинно збудовані приміщення.  
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 об`єктивно мали можливість дізнатись про оскаржене ними рішення Харківської міської ради від 21 листопада 2007 року                      № 253/07, тому вони звернулись до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено ОСОБА_1 . Крім того, відсутні докази державної реєстрації права власності на земельну ділянку, яка була передана оскаржуваним рішенням міської ради ОСОБА_1 у приватну власність. Таким чином, ця земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади, у зв`язку з чим права  ОСОБА_3 , ОСОБА_4  не порушуються.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та зустрічного позову  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачами, які звертаються з вимогами про знесення самочинного будівництва можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено цим самочинним будівництвом.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили реконструкцію (перепланування) ряду приміщень своєї квартири, мансарду побудували також над своїм приміщенням. Доказів на підтвердження необхідності знесення самочинно побудованих приміщень: підвалу № 1?ХІІ,першого поверху № 10-13, мансарди № 18-22, що розташовані у квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , а знесення самочинного будівництва є єдиним способом захисту порушених прав співвласників,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надано, як і не надано доказів неможливості перебудови самочинного будівництва. 
Крім того, відсутні докази на підтвердження того, що рішенням Харківської міської ради від 21 листопада 2007 року № 253/07, яким передано у власність  ОСОБА_1 земельну ділянку, яка на місцевості не визначена, порушено права ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тому вимоги останніх про скасування цього рішення міської ради є безпідставними. 
При цьому суд послався на відповідні правові позиції Верховного Суду України, Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувану постанову апеляційного суду у частині відмови у задоволенні її та  ОСОБА_1 позову скасувати й залишити у цій частині у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові рішення не оскаржили, тому                          у силу вимог статті 400 ЦПК України судові рішення у частині вирішення зустрічного позову не переглядаються. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 642/6010/16-ц з Ленінського районного суду м. Харкова. 
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 січня 2020 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 здійснено самочинне будівництво підвалу № 1?ХІІ, мансарди № 18, 19, 20, 21, 22 та приміщень першого поверху № 10, 11, 12, 13 у будинку № АДРЕСА_1, у м. Харкові , у цьому ж будинку знаходиться квартира ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Вказаними протиправними діями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 порушено права останніх на користування              і розпорядження своїм майном. Самочинним будівництвом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 значно деформовано будинок, в якому знаходиться квартира ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
Доводи особи, яка подала відзив 
У грудні 2019 року  ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають.  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не доведено порушення їх прав діями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартини НОМЕР_2 у будинку № АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 06 квітня 2004 року.
Власниками квартири НОМЕР_2 у будинку № АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2007 року.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 05 травня                1998 року № 110/5 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано дозвіл на прибудову до своєї частини будинку житлової кімнати розміром 5,0 х 4,5 кв. м, приміщення санвузла розміром 2,5 х 2,0 кв. м та кухні розміром 4,8 х 3,8 кв. м                     у домоволодінні № АДРЕСА_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2007 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено, визнано за ними право власності на самочинно побудовану прибудову та мансарду - приміщення             14 площею 16,4 кв. м, приміщення 15 площею 3,2 кв. м, приміщення                      16 площею 8,9 кв. м, приміщення 17 площею 17,6 кв. м у квартирі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .
Згідно з актом обстеження, складеним 30 вересня 2015 року комісією дільниці № 28 КП «Жилкомсервіс», у приміщенні мансарди квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ведуться будівельні роботи. Крівля мансарди вказаної квартири шиферна, має скат у сторону будинку, де розташована квартира НОМЕР_2 . Система водовідведення на крівлі мансарди відсутня. Для усунення залиття квартири НОМЕР_2 мешканцям квартири НОМЕР_1 необхідно виконати роботи по влаштуванню системи водовідведення на крівлі мансарди, що розташована на другому поверсі.
09 листопада 2015 року за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківські області було встановлено факт реконструйованих приміщень квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 шляхом будівництва надбудови другого поверху без документа, що надає право на виконання будівельних робіт, незабезпечення здійснення технічного нагляду, та відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, сьомою, сімнадцятою статті 96 КпАП України.
У вищевказаному протоколі ОСОБА_3 визнав факт реконструкції приміщень квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 шляхом будівництва надбудови другого поверху без документів, що надають право на виконання будівельних робіт, незабезпечення здійснення технічного нагляду та просив врахувати його статус як пенсіонера та дитини війни.
09 листопада 2015 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківські області Запорожцю І. М. винесено припис № 802-Пр про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил у термін до 09 червня               2016 року.
Оскільки у термін до 09 червня 2016 року порушення вимог законодавства                 у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів                  і правил не було усунуто, постановою головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківські області                            від 11 листопада 2015 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого частинами першою, сьомою, сімнадцятою статті 96 КпАП України, у вигляді штрафу                    у розмірі 6 800 грн.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_2  підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає. 
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частина п`ята статті 319 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. 
Зокрема, відповідно до частин першої, другої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. 
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт»                          від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відмовивши у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва з тих підстав, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, а суд першої інстанції не встановив, чи є можливість проведення перебудови спірного об`єкта та чи відмовляються ОСОБА_3 , ОСОБА_4  від її проведення, апеляційний суд не звернув уваги на таке. 
Невстановлення обставини щодо можливості проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва не може бути безумовною підставою для відмови             у захисті порушених прав  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за захистом яких вони звернулися до суду з цим позовом, зважаючи на указані вище принципи і завдання цивільного судочинства. 
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду                                       у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц,                                        провадження № 14-341 цс 18.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційний суд у порушення вищезазначених вимог закону не врахував,                  що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без отримання відповідного дозволу органів державного архітектурно-будівельного контролю здійснено будівництво підвалу № 1?ХІІ, мансарди № 18, 19, 20, 21, 22 та приміщень першого поверху № 10, 11, 12, 13, фактично навколо квартири ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , чим і порушено права останніх. 
Відповідно до листа управління містобудування та архітектури департаменту містобудування, архітектури та генерального плану виконавчого комітету Харківської міської ради від 23 серпня 2016 року будь-які дозвільні документи на будівництво (реконструкцію) приміщень за адресою: квартира НОМЕР_1 у будинку № АДРЕСА_1 , управлінням                         не готувались (а.с. 66, т. 1).
Державною архітектурно-будівельною інспекцією Харківської міської ради було встановлено факт незаконного будівництва останніми спірних приміщень, що ними визнається, так як ОСОБА_3 вказував про те, що має намір набути право власності на самочинно збудовані приміщення. ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності                            за вчинення самочинного будівництва, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 09 листопада 2015 року, постановою              по справі про адміністративне правопорушення від 11 листопада 2015 року (а.с. 57-58, т. 1). Останні не набули права власності на вищевказані об`єкти, вони не введені до експлуатації. 
Крім того, апеляційний суд, посилаючись на те, що мансарда і приміщення побудовані у межах квартири ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не зазначив, якими саме доказами підтверджено цей факт. 
Апеляційний суд не дав оцінку доводам  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про те, що у зв`язку з самочинним будівництвом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 значно деформовано будинок, в якому знаходиться їхня квартира. Надбудований ОСОБА_3 , ОСОБА_4 другий мансардний поверх призводить до постійного залиття квартири ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,  що підтверджується актами обстеження КП «Жилкомсервіс» від 30 вересня 2015 року та від 20 лютого 2017 року, які відповідачами не спростовано. 
З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то апеляційному суду при новому розгляді справи слід перевірити, чи порушено вищевказаними діями ОСОБА_3 ,                ОСОБА_4 законні права та інтереси  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на розпорядження своїм майном та чи підлягають вони захисту шляхом знесення самочинного будівництва. 
Отже, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справина новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у частині вирішення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Харківська міська рада, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Харківської міської ради, про знесення самочинного будівництва скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець 
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк