ПОСТАНОВА
Іменем України

28 січня 2020 року 
Київ
справа №825/1468/18
адміністративне провадження №К/9901/23732/19
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
суддя-доповідач Гусак М.   Б.,
судді Гімон М.  М., Усенко Є.   А.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року (судді Аліменко  В.  О., Безименна Н.  В., Кучма А.  Ю.) у справі №825/1468/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати: податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області) від 23 лютого 2018 року №  00011731309 на суму 33773,95 грн, №00011741309 на суму 2521,06 грн та №00011781309 на суму 37165 грн; вимогу про сплату боргу від 23 березня 2018 року № 00011791309 на суму 36718,29  грн; рішення про застосування штрафних санкцій від 23 лютого 2018 року №  00011801309 на суму 5622,12 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ФОП ОСОБА_1 посилалася на те, що під час своєї підприємницької діяльності вона вела облік з урахуванням приписів П(С)БО 9 «Запаси», підпунктів 14.1.80, 14.1.131 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та листа Мінфіну СРСР від 30  квітня 1974 №  103, відповідно до яких вона мала право об`єднати в групи товарів, які відповідають критеріям вищезазначених положень, і віднести ці товари на витрати, тобто товари, зокрема лиштва, були об`єднані в групи згідно з таблицею відповідності найменувань та згідно з артикулами, присвоєними виробником, які мають право змінювати маркування товарів, а не артикул. Тому, на думку позивача, нею не завищено витрати за 2015 рік на суму 71776,46 грн та за 2016 рік на суму 103019,33  грн.

Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 21 травня 2018 року у задоволенні позову відмовив.

На обґрунтування свого рішення суд послався на те, що: лиштва розміром 70*8 та лиштва розміром 70*10 не мають однакові фізичні характеристики (ознака ідентичних товарів) та не можуть вважатися комерційно взаємозамінними (ознака однорідних товарів), тому під визначення, викладені в підпункті 14.1.80 та 14.1.131 пункту 14.1 статті 14 ПК України, вони не підпадають; ФОП ОСОБА_1 протягом 2015- 2016 років не отримувала доходу від реалізації лиштви розміром 70*8, придбаної у ТОВ «ТД ВОСТОК-Н», у зв`язку з чим завищено витрати внаслідок включення до їх складу суми витрачених коштів на придбання лиштви розміром 70*8 в асортименті, чим порушено вимоги пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України; ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3847,97 грн внаслідок ненарахування податкових зобов`язань за фактом перевищення ціни придбання товарів/послуг над ціною їх реалізації.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 23 липня 2019 року рішення суду першої інстанції скасував, позов задовольнив.
Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не довів належними та допустимими доказами заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу; оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій не відповідають вимогам податкового законодавства, а досліджені та оцінені судом докази у справі вказують на їх необґрунтованість.

Не погодившись із постановою апеляційного суду, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права цим судом при розгляді справи, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. 

Обговоривши наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним приписам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Суди встановили, що за результатами планової документальної перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області складено акт від 24 січня 2018 року № 33/13/2591003027, відповідно до висновків якого встановлено порушення вимог: пунктів 177.2, 177.4  статті 177 ПК України; пункту 1  статті 7 Закону України від 8 липня 2010 року №  2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; статті   187, пункту 188.1  статті 188, пункту 193.1  статті 193, пункту 198.5  статті 198  та пункту  200.1  статті 200 ПК України; пункту 16-1 підрозділу 10  ПК України. На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23 лютого 2018 року №00011731309 на суму 33773,95 грн, №00011741309 на суму 2521,06 грн, №00011781309 на суму 37165 грн, а також вимога про сплату боргу від 23 березня 2018 року № 00011791309 на суму 36718,29 грн, рішення про застосування штрафних санкцій на донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23 лютого 2018  року №00011801309 на суму 5622,12 грн, на загальну суму боргу - 115800,42 грн.

За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема суд не дослідив зібрані у справі докази.

Апеляційний суд, дійшовши висновку про те, що лиштва розміром 70*8 та лиштва розміром 70*10 мають однакові фізичні характеристики (ознака ідентичних товарів) та можуть вважатися комерційно взаємозамінними (ознака однорідних товарів), не спростував доводів контролюючого органу про відсутність доказів фактичного використання в господарській діяльності цього товару.

Окрім того, висновок апеляційного суду про те, що контролюючий орган не довів належними та допустимими доказами заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 3847,97 грн внаслідок ненарахування податкових зобов`язань за фактом перевищення ціни придбання товарів/послуг над ціною їх реалізації, взагалі не мотивований.

Ураховуючи наведене, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області задовольнити частково.

2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23  липня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М.  Б. Гусак

Судді:                                                                                                     М.  М. Гімон

                                                                                                    Є.  А. Усенко