Постанова                                                    
Іменем України 
 
27 листопада 2019 року                                                               
м. Київ
                                                                                
справа № 154/92/17
провадження № 61-26628св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,               Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що у липні 2011 року ОСОБА_1 , яка на той час мала прізвище - ОСОБА_1 та займала посаду заступника директора Відділення «Соборність» Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), вчинила ряд злочинів, які заподіяли йому майнової шкоди та полягали у повторному привласненні відповідачем чужого майна шляхом зловживання службовим становищем, а також складанні, видачі відповідачем, як службовою особою, завідомо підроблених документів. 
08, 18 та 22 липня 2011 року ОСОБА_1 перебуваючи на зазначеній посаді, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, знаходячись на своєму робочому місці, що розташоване в приміщенні Відділення «Соборність» ПАТ «ВТБ Банк» за адресою: місто Луцьк, проспект Соборності, 38Б, на порушення вимог посадової інструкції, Положення про Відділення «Соборність» ПАТ «ВТБ Банк», керуючись корисливими мотивами та зловживаючи своїм службовим становищем, від імені банку уклала із ОСОБА_4 п`ять депозитних договорів банківських вкладів на загальну суму 200 000 грн строком на 90 днів та процентною ставкою 20 % місячних, а також прийняла від нього готівкою зазначену суму коштів. 
ОСОБА_1 на депозитний рахунок ПАТ «ВТБ Банк» зазначені кошти не внесла та їх привласнила. 
З метою прикриття своєї злочинної діяльності ОСОБА_1 видала                  ОСОБА_4 від імені банку договори банківського вкладу та відповідні квитанції про отримання готівкових коштів, які засвідчила власним підписом та печаткою банку, однак операції щодо укладення договорів та прийняття коштів в автоматизованій банківській системі «Б2» Відділення «Луцька регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» та адміністративно-підпорядкованих відділеннях не зареєструвала.
У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Відділення «Луцька регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» із заявою про повернення йому депозитних вкладів розміром 200 000 грн з нарахованими відсотками, які він розмістив у Відділенні банку «Соборність», у підтвердження чого надав квитанції про внесення вказаних коштів на депозитний рахунок банку, які були підписані ОСОБА_1 та скріплені печатками банку.
Згідно з Актом службової перевірки від 02 жовтня 2012 року, проведеної банком, жодних договорів вкладу із ОСОБА_4 08, 18 та 22 липня 2011 року ПАТ «ВТБ Банк» не укладало та коштів від нього на депозит не отримувало, в автоматизованій банківській системі Б2 ПАТ «ВТБ Банк», а також у касових журналах жодних дій, надходжень готівкових коштів та укладених договорів банківського вкладу зареєстровано не було. Номери відкритих рахунків банку, зазначені ОСОБА_1 у квитанціях не відповідали реальним.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 наполягав на поверненні йому коштів та процентів за користування грошовими коштами, між ним та банком зав`язалася затяжна претензійно-позовна суперечка, яка тривала понад три роки. 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2012 року у справі № 0308/16410/12, яке неодноразово протягом 2013-2014 років змінювалося та вступило в законну силу лише 12 листопада 2014 року, стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 . 200 000 грн вкладу, 133 999,97 грн процентів за користування вкладами, 5 233,38 грн 3% річних за несвоєчасне повернення банківських вкладів та судовий збір в розмірі 2 089,32 грн на користь держави, всього - 341 322,37 грн. У задоволенні зустрічного позову банку щодо визнання договорів банківського вкладу недійсними відмовлено.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада                     2015 року у справі № 161/15520/15-ц позов ОСОБА_4 до ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково та стягнуто з банку на його користь 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (повернення вкладів) в розмірі 8 277,15 грн (у зв`язку з чим позивачем 16 грудня 2016 року було збільшено позовні вимоги у цій справі).
На виконання зазначених судових рішень ПАТ «ВТБ Банк» добровільно сплатило ОСОБА_4 18 березня 2013 року - 208 932,10 грн, 16 червня 2014 року -                      113 501,02 грн, 08 грудня 2014 року - 16 800,23 грн, 17 грудня 2015 - 8 277,15 грн.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року у справі № 161/15720/15-к ОСОБА_1 за вказаними вище обставинами визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 191, частиною третьою статті 191, частиною першою статті 366 КК України. Задоволено цивільний позов ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 та стягнуто з неї на користь банку майнову шкоду в розмірі 200 000 грн. 
Разом з тим, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області не було прийнято рішення щодо цивільного позову в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» шкоди у розмірі 141 322,37 грн, що стало однією із підстав для ухвалення 08 червня 2016 року Апеляційним судом Волинської області іншого вироку, згідно з яким позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» шкоди в розмірі 141 322,37 грн залишено без розгляду. В решті вирок щодо цивільного позову залишено без змін.
У зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_1 , ПАТ «ВТБ Банк» було завдано майнової шкоди на загальну суму 349 599,52 грн (з врахуванням збільшених позовних вимог), з яких 200 000 грн вкладу, вже відшкодовані ОСОБА_1 за вироком Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2016 року.
Решта 149 599,52 грн завданої ОСОБА_1 шкоди, яка складається із:                  133 999,97 грн, сплачених ним ОСОБА_4 за рішенням суду у справі                              № 0308/61410/12 процентів за користування вкладами; 5 233,38 грн, сплачених ОСОБА_4 3 % річних за несвоєчасне повернення банківських вкладів (згідно з  рішенням суду від 18 грудня 2014 року, із змінами внесеними рішенням Апеляційного суду Волинської області від 08 травня 2014 року); 2 089,32 грн, сплачених позивачем в дохід держави за рішенням суду у справі 0308/61410/12 судового збору;                                     8 277,15 грн (сума збільшених позовних вимог), сплачених ОСОБА_4 за рішенням суду у справі № 161/15520/15-ц, як 3 % річних за несвоєчасне повернення банківських вкладів, залишається не відшкодованою йому.
Враховуючи викладене, ПАТ «ВТБ Банк» просило стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 149 599,52 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 червня 2017 року у складі судді Вітера І. Р. в задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачу з вини відповідача була завдана шкода в сумі 316 129 грн, що складається із вкладу в розмірі 200 000 грн та нарахованих процентів за користування вкладом в межах дії договорів - 116 129 грн, позивач дізнався саме 25 вересня 2012 року із заяви відповідача ОСОБА_1 про фактичне вчинення нею злочину. 
Цього ж дня ПАТ «ВТБ Банк» отримало від ОСОБА_1 усі п`ять оригіналів договорів банківського вкладу із зазначеними у них основними умовами, зокрема що стосувалися строків депозитних вкладів та процентних ставок. 
02 жовтня 2012 року викладені у заяві ОСОБА_1 обставини були підтверджені проведеною банком перевіркою. Даний факт також підтверджується заявою ПАТ «ВТБ Банк» про вчинення злочину в порядку статті 97 КПК України (1960 року), яка була подана 05 жовтня 2012 року.
Позивач дізнався про заподіяння йому прямої дійсної шкоди з вини відповідача при виконанні ним своїх трудових обов`язків в сумі 116 129 грн (крім 200 000 грн, які не є предметом даного позову) саме 25 вересня 2012 року, коли отримав заяву відповідача ОСОБА_1 , а також оригінали укладених нею договорів із ОСОБА_4 Актом проведеної банком перевірки 02 жовтня 2012 року з врахуванням поданих відповідачем документів факт заподіяння шкоди було підтверджено, про що також свідчить заява банку про вчинення злочину від 05 жовтня 2012 року, подана ним до правоохоронних органів як наслідок проведеної перевірки.
Проте з позовом до ОСОБА_1 банк до 02 жовтня 2013 року не звернувся, так само як і не залучив її до участі стороною в цивільній справі № 0308/16410/12, хоч мав право і можливість це зробити.
08 березня 2013 року, 16 червня 2014 року, 08 грудня 2014 року банк виплатив ОСОБА_4 та державі 341 322,67 грн.
Таким чином, при умові визнання поважними причинами пропуску попереднього строку звернення суду, позивач знову його тричі пропустив не використавши своє право регресного позову до відповідача.
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» задоволено.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 червня                2017 року  скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Стягнуто із  ОСОБА_1  на користь ПАТ «ВТБ Банк» майнову шкоду в розмірі                             149 599,82 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідачем було заподіяно шкоду підприємству внаслідок скоєння злочину, а тому початком перебігу такого строку слід вважати дату набрання вироком законної сили, тобто 08 червня 2016 року. ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом 04 січня 2017 року, тобто в межах встановленого строку.
Також апеляційний суд дійшов висновку про те, що висновок місцевого суду про те, що укладаючи строкові договори (на визначений термін - 90 днів) із ОСОБА_4 , відповідач не могла передбачити того, що ОСОБА_4 звернеться до банку з вимогою про повернення вкладів значно пізніше, а саме після закінчення обумовленого ними строку дії договорів, а також розпочне затяжну позовну суперечку із банком, що призведе до додаткових нарахувань процентів за договорами вкладу у розмірі 0,5 % річних та інших витрат, а також з тим, що в настанні шкоди є і вина банку, а тому відповідач не може нести відповідальність, є помилковим.
Матеріалами справи підтверджується, що саме внаслідок злочинних дій відповідача банку було спричинено матеріальну шкоду, яка полягала у виплаті усіх належних ОСОБА_4 сум, які були встановлені рішенням суду.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд у рішенні посилається на те, що банк звернувся до суду з цим позовом 04 січня 2017 року, що не відповідає дійсності, оскільки ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з цим позовом                      07 грудня 2016 року, а 16 грудня 2016 року подало заяву про збільшення позовних вимог. Твердження апеляційного суду про те, що відлік позовної давності починається з часу вступу вироку у законну силу, не обґрунтовані будь-якими нормативними актами і є голослівними. Спірні правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, якою встановлено строк в один рік з дня виявлення завданої працівником шкоди.
05 жовтня 2012 року банк звернувся до Прокуратури міста Луцька із заявою, із якої встановлено, що ПАТ «ВТБ Банк» було відмово про завдання йому шкоди і її розміри.
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На підставі наказу Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк», від 06 вересня 2010 року № 2940-к ОСОБА_1 - заступника керуючого Відділення «Соборність» ПАТ «ВТБ Банк», переведено на посаду заступника директора Відділення «Соборність» ПАТ «ВТБ Банк».
Згідно з довіреністю від 31 січня 2011 року, виданою Головою правління ПАТ «ВТБ Банк» та посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 уповноважено укладати (підписувати) від імені Банку договори банківського вкладу (депозиту) на суму, що не перевищує 2 000 000 грн.
На підставі посадової інструкції заступника керуючого Відділення «Соборність» ВАТ «ВТБ Банк», затвердженої директором Відділення «Луцька регіональна дирекція» ВАТ «ВТБ Банк» від 21 червня 2010 року, в обов`язки ОСОБА_1 входило: проведення переговорів з потенційними клієнтами, залучення клієнтів на обслуговування, забезпечення виконання планових показників, що доводяться до відділення, підписання договорів, документів згідно наданого доручення та лімітів повноважень, представлення інтересів Банку в усіх державних, приватних підприємствах, організаціях та установах, державних органах з усіх питань, пов`язаних з діяльністю Банку.
Обіймаючи вказану посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, ОСОБА_1 була службовою особою та працівником вказаної банківської установи.
З Акту «Про проведення перевірки з метою встановлення або спростування факту заключення з ОСОБА_4 депозитних угод у 2011 році» від 02 жовтня 2012 року встановлено, що депозитні угоди з ОСОБА_4 не укладалися, надані для перевірки ОСОБА_1 договори є нікчемними, ОСОБА_4 грошові кошти в касу банку не вносилися.
05 жовтня 2012 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до Прокуратури міста Луцька із заявою в порядку статті 97 КПК України (1960 року) щодо вчинення злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_1 
08 листопада 2013 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб, після чого змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
16 червня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося у кримінальному провадженні з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року у справі № 161/15720/15-к ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 191, частиною третьою статті 191, частиною першою статті 366 КК України. 
08 червня 2016 року Апеляційним судом Волинської області вирок Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2016 року щодо ОСОБА_1 в частині призначення покарання скасовано, а в решті залишено без змін. 
Зазначеними вироками встановлено, що у липні 2011 року ОСОБА_1 , яка на той час мала прізвище - ОСОБА_1 , та займала посаду заступника директора Відділення «Соборність» ПАТ «ВТБ Банк» було вчинено ряд злочинів, які заподіяли позивачу майнову шкоду та полягали у повторному привласненні відповідачем у цій справі чужого майна шляхом зловживання службовим становищем, а також складанні, видачі відповідачем, як службовою особою завідомо підроблених документів. 
Так, 08, 18 та 22 липня 2011 року ОСОБА_1 (на той час - Дєєва), перебуваючи на вищевказаній посаді, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, знаходячись на своєму робочому місці, що розташоване в приміщенні Відділення «Соборність» ПАТ «ВТБ Банк» за адресою: місто Луцьк, проспект Соборності, 38Б, на порушення вимог посадової інструкції, Положення про Відділення «Соборність» ПАТ «ВТБ Банк», керуючись корисливими мотивами та зловживаючи своїм службовим становищем, від імені банку уклала із клієнтом ОСОБА_4 п`ять депозитних договорів банківських вкладів на загальну суму 200 000 грн строком на 90 днів та процентною ставкою 20 % місячних, а також прийняла від нього готівкою зазначену суму коштів. 
В той же час, ОСОБА_1 на депозитний рахунок ПАТ «ВТБ Банк» зазначені кошти не внесла, а їх незаконно привласнила. З метою прикриття своєї злочинної діяльності ОСОБА_1 видала від імені банку ОСОБА_4 договори банківського вкладу та відповідні квитанції про отримання готівкових коштів, які засвідчила своїми власними підписами та печаткою банку, однак операції щодо укладення договорів та прийняття коштів в автоматизованій банківській системі «Б2» Відділення «Луцька регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» та адміністративно-підпорядкованих відділеннях не зареєструвала.
Вказані обставини також підтверджуються копіями договорів банківського вкладу                 від 08, 18, 22 липня 2011 року, квитанціями про отримання ОСОБА_1 від    ОСОБА_4 готівкових коштів в загальній сумі 200 000 грн, листом                 ОСОБА_4 до Відділення Луцької РД ВАТ «ВТБ Банк» від 19 квітня 2012 року, довіреністю ПАТ «ВТБ Банк» серії ВРЕ № 082694 від 31 січня 2011 року щодо надання ОСОБА_1 повноважень на здійснення від імені банку правочинів.
Рішенням Луцького міськрайсуду Волинської області від 18 грудня 2012 року у справі № 0308/16410/12 частково задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на його користь 200 000 грн за договорами банківського вкладу, 116 129 грн відсотків за договорами, 6 000 грн 3 % річних, всього - 322 129 грн, а також судові витрати у справі в сумі 3 219 грн. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_4 про визнання договорів банківського вкладу недійсними.
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28 січня 2013 року частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк», рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2012 року змінено, стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 200 000 грн за договорами банківського вкладу,                        2 932,10 грн відсотків за договорами та 6 000 грн 3 % річних, всього - 208 932,10 грн.
Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби  Шевченківського РУЮ у місті Києві від 15 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження № 36559968 з виконання виконавчого листа № 0308/16410/12, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 07 лютого 2013 року про стягнення з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 банківського вкладу в розмірі                         200 000 грн, процентів за користування вкладом в розмірі 2 932,10 грн, та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 6 000 грн, всього - 208 932,10 грн.
18 березня 2013 року ПАТ «ВТБ Банк» виконало зазначену постанову державної виконавчої служби в добровільному порядку та сплатило ОСОБА_4                                 208 932,10 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 18 березня                2013 року № 16426. 
Згідно з копією меморіального ордеру від 29 березня 2013 року № 108795, в межах виконавчого провадження № 36801899 на користь держави ПАТ «ВТБ Банк» було сплачено 2 089,32 грн судового збору.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року рішення Апеляційного суду Волинської області                           від 28 січня 2013 року скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 08 травня 2014 року у справі                    № 0308/16410/12 частково задоволено апеляційні скарги ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 , рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області                            від 18 грудня 2012 року в частині відмови ОСОБА_4 у стягненні відсотків по вкладах на вимогу та у стягненні в його користь 3 % річних скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4                     1 074,74 грн 0,5 % річних по вкладах на вимогу, 5 233,38 грн 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, в решті позову відмовлено.
20 травня 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 0308/16410/12 про стягнення з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 200 000 грн за договорами банківського вкладу, 116 129 грн відсотків за договорами, 1 070,74 грн 0,5 % річних по вкладах на вимогу, 5 233,38 грн 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, всього - 322 433,12 грн. У зазначені суми включено сплачені 18 березня 2013 року банком ОСОБА_4                 208 932,10 грн.
Постановою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 30 травня 2014 року відкрито виконавче провадження № 43490913 з примусового виконання даного виконавчого листа.
16 червня 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» в добровільному порядку перерахувало на користь ОСОБА_4 залишок суми боргу у розмірі 113 501,02 грн (332 433,12 грн - 208932,10 грн), що також підтверджується копією меморіального ордеру від 16 червня 2014 року № 32184.
10 вересня 2014 року за результатами касаційної скарги ОСОБА_4 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Апеляційного суду Волинської області від 08 травня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині стягнення відсотків за вкладами.
Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 12 листопада 2014 року частково задоволено апеляційні скарги ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 , рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2012 року в частині стягнення відсотків скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 16 800,23 грн відсотків за банківськими вкладами (у відповідності до мотивувальної частини рішення, дана сума визначена як несплачений залишок із врахуванням вже виплачених раніше банком коштів ОСОБА_4 ).
21 листопада 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист про стягнення з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4                       16 800,23 грн.
08 грудня 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» виконано постанову державної виконавчої служби в добровільному порядку та сплачено на користь ОСОБА_4 16 800,23 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 08 грудня 2014 року № 35360.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада                    2015 року у справі № 161/15520/15-ц позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на його користь 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання (повернення вкладів) в розмірі 8 277,15 грн. Вказане судове рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.
17 грудня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» в добровільному порядку виконало рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2015 року та перерахувало на рахунок ОСОБА_4 кошти в сумі 8 277,15 грн, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 17 грудня 2015 року № 26530 та  від 17 грудня 2015 року № 26860.
Таким чином, внаслідок виниклих деліктних правовідносин позивачу ПАТ «ВТБ Банк» було заподіяно шкоду на загальну суму 349 599,52 грн, яка складається із:
200 000 грн - банківський вклад ОСОБА_4 , який безпосередньо привласнила ОСОБА_1 ;
133 999,97 грн - сплачені позивачем ОСОБА_4 за рішенням суду у справі 0308/61410/12 проценти за користування вкладами;
При цьому, сума 133 999,97 грн процентів за користування вкладами складається із:
116 129 грн - нараховані проценти згідно з умовами договорів в період їх дії, тобто                20 % в місяць терміном за 90 днів за кожним із договорів;
17 870,97 грн - нараховані проценти, що були визначені за ставкою 0,5 % річних за період від закінчення терміну дії договорів до дати, що передує видачі вкладу ОСОБА_4 в порядку виконання судового рішення - 22 квітня 2013 року, як за договорами банківського вкладу на вимогу.
(Рішення Апеляційного суду Волинської області від 12 листопада 2014 року у справі                   № 0308/16410/12).
5 233,38 грн - сплачені ОСОБА_4 за рішенням суду у справі 0308/61410/12                    3 % річних за несвоєчасне повернення банківських вкладів (згідно з рішенням суду першої інстанції від 18 грудня 2014 року, із змінами внесеними рішенням Апеляційного суду Волинської області від 08 травня 2014 року);
2 089,32 грн - сплачений позивачем в дохід держави за рішенням суду у справі 0308/61410/12 судовий збір;
8 277,15 грн (сума збільшених позовних вимог) - сплачені банком ОСОБА_4 за рішенням суду у справі № 161/15520/15-ц, як 3 % річних за несвоєчасне повернення банківських вкладів.
Вищезгаданим вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року задоволено цивільний позов ПАТ «ВТБ Банк». Стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку 200 000 грн заподіяної матеріальної шкоди.
Вироком Апеляційного суду Волинської області від 08 червня 2016 року залишено без розгляду позов ПАТ «ВТБ Банк» в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» шкоди в розмірі 141 322,37 грн.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Володимир-Волинського міського суду Волинської області.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
16 травня 2018 року справу № 154/92/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України                                від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду  від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов`язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.
Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).
За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. 
Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).
Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються положеннями КЗпП України, статтею 233  якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Під час розгляду справи судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП  України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.
Отже, прийняття постанови про звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.
За змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день прийняття постанови про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов`язків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником, у разі наявності акта або висновку, складених у результаті інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у постановах від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1654цс15 та                  від 27 квітня 2016 року у справі № 6-216цс16.
Як зазначено вище, ПАТ «ВТБ Банк» заявило цивільний позов у кримінальному провадженні № 42013020010000303 до ОСОБА_1 , який вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року було задоволено.
Тобто, банк в межах строків, встановлених частиною третьою статті 233 КЗпП України звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих злочином.
Також матеріалами справи підтверджується, що у жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про повернення банківського вкладу (депозиту).
Справа неодноразово розглядалася судами.
Останнім рішенням Апеляційного суду Волинської області від 12 листопада 2014 року позов ОСОБА_4 в частині стягнення відсотків за договорами банківського вкладу задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 16 800,23 грн відсотків за банківськими вкладами.
Із змісту вказаного судового рішення встановлено, що загальна сума процентів за вкладами становить 133 999,97 грн (116 129 грн + 17 870,97 грн).
Однак, при визначенні суми коштів, які підлягають стягненню з ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_4 на виплату процентів за вкладами необхідно врахувати розмір коштів, які банком вже фактично виплачені на виконання рішень суду, які набрали законної сили.
Так, чинним є рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2012 року в частині стягнення 200 000 грн депозитного вкладу, рішення Апеляційного суду Волинської області від 08 травня 2014 року в частині стягнення 5 233,38 грн                 3 % річних, всього на суму 205 233,38 грн.
Тобто, ОСОБА_4 має належати до виплати всього 339 233,35 грн (133 999,97 + 205 233,38).
З банку стягнуто в порядку виконання судових рішень 322 433,12 грн. Тому недоплачена сума коштів становить 16 800,23 грн (339 233,35 грн - 322 433,12 грн).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Враховуючи наведене, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «ВТБ Банк» не пропустило строк звернення до суду з цим позовом, оскільки банк про порушення свого права дізнався 12 листопада 2014 року - дати постановлення Апеляційним судом Волинської області судового рішення про стягнення з банку на користь ОСОБА_4 відсотків за договорами банківського вкладу.
Відповідно до частини другої статті 265 ЦК України якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.
З цим позовом ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду засобами поштового зв`язку                        07 грудня 2016 року, тобто в межах строку, встановленого частиною другою статті 265 ЦК України.
Помилкове посилання апеляційного суду на те, що початком перебігу строку слід вважати дату набрання вироком законної сили, а саме 08 червня 2016 року, а також те, що банк звернувся до суду з цим позовом 04 січня 2017 року не вплинуло на правильність вирішення справи, тому відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Виконання оскаржуваного судового рішення апеляційного суду було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ                 від 26 жовтня 2017 року. Тому у зв`язку із залишенням касаційної скарги без задоволення необхідно поновити його виконання.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.
Поновити виконаннярішення Апеляційного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.                                     
 
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    В. В. Сердюк   І. М. Фаловська |