ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/659/17
Провадження № 22-ц/4820/75/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,
       з участю        представниці відповідача         ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2019 року про закриття провадження у справі,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2016 року Національна академія внутрішніх справ (далі - Академія) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.
Академія зазначила, що наказом від 29 липня 2014 року №118 о/с ОСОБА_2 зараховано по переводу курсантом другого курсу денної форми навчання. 28 липня 2014 року сторони уклали договір, за умовами якого ОСОБА_2 після закінчення навчального закладу повинен був відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше 3 років, а у разі відмови від проходження служби протягом цього строку - зобов`язався відшкодувати витрати на своє навчання. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 11 серпня 2015 року №207 о/с ОСОБА_2 достроково звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Розмір фактичних витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, склав 58 855 грн 21 коп.
За таких обставин Академія просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 58 855 грн 21 коп.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2019 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Суд виходив з того, що спір між сторонами виник з приводу проходження ОСОБА_2 публічної служби, а тому справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Академія просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини виникли з приводу невиконання відповідачем умов цивільно-правового договору, в якому права та обов`язки сторін засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності, а сам договір не стосується проходження публічної служби, тому даний спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, вказуючи на її законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Наказом від 29 липня 2014 року №118 о/с ОСОБА_2 зараховано на навчання до Академії по переводу з Львівського державного університету внутрішніх справ курсантом 2-го курсу за напрямком підготовки «Правоохоронна діяльність».
28 липня 2014 року Львівський державний університет внутрішніх справ, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Академія та ОСОБА_2 уклали додатковий договір №4 до раніше укладеного договору №54 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 9 серпня 2012 року.
За умовами цього додаткового договору Академія зобов`язалася забезпечити підготовку ОСОБА_2 за державним замовленням як фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» на денній формі навчання за спеціальністю «Правоохоронна діяльність», забезпечити його харчуванням, речовим майном і грошовим утриманням за встановленими нормами, подальше працевлаштування випускника в системі органів внутрішніх справ.
В свою чергу, ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обов`язків і відпрацювати не менше трьох років. У разі звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення 3-річного терміну перебування на службі за власним бажанням без поважних причин ОСОБА_2 зобов`язався відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Згідно зведеної довідки-розрахунку від 21 вересня 2016 року розмір фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_2 в Академії, склав 58 855 грн 21 коп.
У червні 2015 року ОСОБА_2 закінчив навчання та був направлений для проходження служби до Волочиського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області.        
Наказом від 11 серпня 2015 року №207 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас за власним бажанням згідно пп. «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, з 20 серпня 2015 року.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
За змістом п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Як передбачено ч. 1 ст. 20 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон №565-ХІІ), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.
Із положень ч. 1 ст. 9 Закону №565-ХІІ слідує, що на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Однією з категорій таких спорів є спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебував на посаді, що відноситься до публічної служби, а спір між сторонами виник з приводу того, що ОСОБА_2 звільнився зі служби за власним бажанням, не відпрацювавши три роки, як це було визначено умовами договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.
Отже, цей спір виник з приводу проходження та звільнення ОСОБА_2 з публічної служби.
Аналогічні висновки зробленні Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року (справа №804/285/16, провадження №11-669апп18) і постанові від 13 березня 2019 року (справа №723/18/17, провадження №14-563цс18), які в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі та застосуванні норм права в аналогічних правовідносинах.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що даний спір є публічно-правовим і має розглядатись у порядку адміністративного судочинства.
Доводи Академії про те, що спір, який виник між сторонами, віднесений до цивільної юрисдикції, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.
Посилання Академії на висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року (справа №461/5577/15-ц, провадження №14-18цс18) і від 31 жовтня 2018 року (справа №820/5761/15, провадження №11-750апп18), є безпідставними, оскільки Велика Палата Верховного Суду відступила від цієї правової позиції з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на публічних посадах, віднесених до державної або публічної служби.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2019 року про закриття провадження у справі - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2020 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Стефанишин С.Л.
Доповідач - Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 24