ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року 
м. Київ

Справа №  921/108/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,
здійснивши перегляд у порядку письмового провадження постанови Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 (судді: Орищин Г. В., Матущак О. І., Якімець Г. Г.) і рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2019 (суддя Чопко Ю. О.)
за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі 
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу"
про стягнення 910 799,73 грн,

В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень
1.1. У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (наразі і далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" (далі - ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу") про стягнення 910 799,73 грн, з яких: 849 503,90 грн - пеня, 61 295,83 грн - 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на купівлю-продаж природного газу від 30.12.2015 № 16-218-Н (далі - договір від 30.12.2015) щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за переданий позивачем газ протягом січня-вересня 2016 року.
1.2. ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" у відзиві на позов просило відмовити у його задоволенні в частині стягнення пені у сумі 820 983,51 грн і 56 475,51 грн - 3 % річних, наголошуючи, зокрема, що частину боргу погашено на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 23.02.2016 № 764, від 22.03.2016 № 1062, від 20.04.2016 № 1336, від 20.05.2016 № 1570, від 22.06.2016 № 1793, від 20.07.2016 № 1924 і № 1920, від 23.08.2016 № 2244, від 20.09.2016 № 2378, від 21.10.2016 № 2629. Відповідач надав власний контррозрахунок сум пені та 3 % річних.  
1.3. ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" подало до місцевого господарського суду заяву про зменшення штрафних санкцій на підставі положень статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Справа господарськими судами розглядалася неодноразово. 
2.2. За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019, позов задоволено частково. Стягнуто з ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 16 665,65 грн пені, 3 535,93 грн - 3 % річних. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ "НАК "Нафтогаз України" на користь ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" 33 994,12 грн судових витрат. 
2.3. Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги із транспортування природного газу за спірним договором; на суми, сплачені на підставі спільних протокольних рішень, 3 % річних і пеня не нараховуються. Суди установили, що відповідач здійснював оплату за поставлений природний газ не лише шляхом проведення взаєморозрахунків через процедуру, визначену в Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі - Порядок від 11.01.2005 № 20), а також і шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача. Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми позову та контррозрахунок відповідача, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача 16 665,65 грн пені та 3 535,93 грн - 3 % річних.  Правових підстав для зменшення штрафних санкцій суди не установили.
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї
3.1. Не погоджуючись із висновками господарських судів попередніх інстанцій, АТ "НАК "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2019 в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Підставами для скасування оскаржених судових рішень у справі АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає порушення норм матеріального права, а саме положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", і процесуального права, зокрема статей 11, 74, 76, 77, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України. Так, скаржник наголошує, що під час нарахування пені і 3 % річних позивач обґрунтовано включив у загальний розрахунок суми, сплачені на підставі спільних протокольних рішень, оскільки на них також має нараховуватися пеня і 3 % річних, адже згідно з додатковою угодою від 02.03.2016 № 3 до договору від 30.12.2015 сторони обумовили незмінність умов цього договору внаслідок підписання спільних протокольних рішень про погашення заборгованості з дати укладання договору купівлі-продажу природного газу.
3.2. Від ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач акцентує правомірність висновків господарських судів попередніх інстанцій, викладених в оскаржених судових рішеннях, у зв`язку з чим просить залишити їх без змін та відмовити у задоволенні касаційної скарги. Зокрема, відповідач наголошує, що для застосування санкцій, передбачених за умовами договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання, визначених у частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями. Проте позивач не надав доказів порушення відповідачем умов спільних протокольних рішень, тому позовні вимоги у цій частині заявлені неправомірно.
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Переглянувши оскаржені у справі рішення і постанову, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і заперечення на неї, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
4.2. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога позивача про стягнення з відповідача 849 503,90 грн пені, 61 295,83 грн - 3 % річних у зв`язку із порушенням відповідачем строків оплати поставленого природного газу за договором від 30.12.2015. Відповідач, у свою чергу, лише частково погодився із таким розрахунком позивача, надав суду власний розрахунок пені та 3 % річних (а. с. 113-118, ІІІ т. с.), згідно з яким правильно нарахованими сумами є 16 665,65 грн - пеня і 3 535,93 грн - 3 % річних.
Ухвалюючи судові рішення у справі, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення цього позову, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції. 
4.3. Як установили господарські суди та підтверджують матеріали справи, 30.12.2015 між АТ "НАК "Нафтогаз України" - продавцем і ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" - покупцем укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 16-218-Н, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у 2016 році природний газ, а покупець, у свою чергу, - прийняти та оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1); газ, що продається за цим договором, покупець використовує виключно для подальшої реалізації побутовим споживачам (пункт 1.2).
У пункті 2.1 цього договору сторони узгодили обсяги поставки газу з 01.01.2016 по 31.03.2016.
Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 договору від 30.12.2015 приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначено фактичні обсяги використаного газу, його фактичну ціну та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У разі, якщо покупець до 15 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, не надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання у звітному місяці газу продавець документально не оформлює. 
У розділі 5 договору сторони погодили ціну газу і встановили, що ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлює Кабінет Міністрів України, та зазначили їх розмір (пункт 5.1).
Згідно з пунктом 6.1 договору покупець здійснює оплату планових обсягів газу виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ покупець здійснює до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.
За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором (пункт 7.1); у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2). 
Згідно з пунктом 11.1 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду із вимогою про захист своїх прав за цим договором (позовна давність), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, сторони встановили тривалістю у 5 років (пункт 9.3).
Відповідно до пункту 10.2 договору усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.
У подальшому з метою узгодження вартості природного газу, обсягів його поставки, порядку проведення розрахунків між сторонами, порядку та умов передачі газу, строку дії договору між сторонами укладено декілька додаткових угод до договору, а саме від 31.01.2016 № 1, від 29.02.2016 № 2, від 02.03.2016 № 3, від 31.03.2016 № 4, від 30.04.2016 № 5 і від 22.08.2016 № 6. Так, у додатковій угоді від 31.03.2016 № 4 сторони, серед іншого, погодили обсяги поставки природного газу з 01.04.2016 по 30.04.2016 і передбачили, що ця угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.04.2016.
У додатковій угоді від 30.04.2016 № 5 сторони, зокрема, погодили обсяги поставки природного газу з 01.01.2016 по 30.09.2016 і визначили строк дії договору в частині реалізації газу до 30.09.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Ця додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.05.2016. 
За змістом додаткової угоди від 02.03.2016 № 3 до договору сторони, зокрема:
- доповнили пункт 6.1 договору абзацом такого змісту: "Сторони погодили, що з урахуванням пункту 10.2 цього договору, укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором, не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України".  
- доповнили договір пунктом 7.7 у такій редакції: "Сторони погодили, що, з урахуванням пункту 10.2 договору, укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє покупця    від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором(ами) про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про    організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим договором";
- змінили редакцію пункту 10.2 договору, а саме: "Сторони погодили наступний порядок внесення змін до цього договору: 10.2.1. Усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.3, 10.4 цього договору. 
10.2.2. Сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин за цим договором.
10.2.3. Договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього договору та не може бути застосований до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору.
10.2.4. Будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами не вносять змін до цього договору та не можуть бути застосовані до відносин за цим договором без підписання сторонами окремої додаткової угоди або угоди про внесення змін до цього договору".
Сторони визначили, що ця додаткова угода набуває чинності з дати її підписання та скріплення печатками сторін, поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з дати укладення цього договору, і діє протягом дії договору (пункт 6 угоди).
Згідно з додатковою угодою від 31.03.2016 № 4 змінено редакцію пункту 6.1 договору, а саме: "6.1. Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу". Ця угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.04.2016.
22.08.2016 між сторонами у справі було підписано додаткову угоду № 6 до договору, згідно з пунктом 1 якої додаткову угоду від 02.03.2016 № 3 до цього договору визнано такою, що втратила чинність із 01.08.2016.  
Водночас згідно з додатковою угодою № 6 сторони доповнили пункт 6.1 договору абзацами 3 і 4 у такій редакції: "Оплата вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій може проводитися за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20. Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором". Сторони також виклали пункт 7.2 договору у такій редакції: "У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку суми простроченого платежу за кожний день його прострочення. Нарахування пені не здійснюється продавцем на суми оплат, проведені покупцем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20".  Ця угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.08.2016. 
Під час вирішення спору попередні судові інстанції установили, що на виконання умов спірного договору позивач за період із січня 2016 року по вересень 2016 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 12 032,59 тис. м3 на загальну суму 54 653 049,18 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. Факту отримання протягом січня-вересня 2016 року (включно) природного газу в обсягах, наведених в актах приймання-передачі природного газу, сторони не заперечували.
4.4. Водночас, як установили господарські суди попередніх інстанцій та свідчать матеріали справи, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Департаментом фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Кременецької районної державної адміністрації, Управлінням соціального захисту населення Кременецької районної державної адміністрації, ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" та АТ "НАК "Нафтогаз України" укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України: від 23.02.2016 № 764 на суму 12 500 000,00 грн; від 22.03.2016 № 1062 на суму 12 000 000,00 грн; від 20.04.2016 № 1336 на суму 11 900 000,00 грн; від 20.05.2016 № 1570 на суму 4 320 967,84 грн; від 22.06.2016 № 1793 на суму 3 280 000,00 грн; від 20.07.2016 № 1924 на суму 776 411,64 грн; від 20.07.2016 № 1920 на суму 253 588,36 грн; від 23.08.2016 № 2244 на суму 198 230,04 грн; від 20.09.2016 № 2378 на суму 1 284 153,00 грн; від 21.10.2016 № 2629 на суму 1 742 491,99 грн.
У зазначених спільних протокольних рішеннях сторони погодили, що предметом таких рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій". 
За змістом пункту 4 спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України і Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 (далі - Порядок від 03.08.2015 № 493/688), а також за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України. 
Спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням (пункт 5.2 рішення).
Суди попередніх інстанцій установили, що підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків,  сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за газ, отриманий за договором від 30.12.2015.
У пункті 1.2 Порядку від 03.08.2015 № 493/688, яким сторони керувалися під час підписання зазначених спільних протокольних рішень, визначено, що розрахунки, передбачені у пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форму якого наведено у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.
За змістом Порядку від 11.01.2005 № 20 держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Як обґрунтовано наголосив суд апеляційної інстанції, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежать від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Отже, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був урегульований договором, порядок розрахунків. Для застосування санкцій, передбачених у пункті 7.2 спірного договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання, наведених у частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у справах № 924/296/18, № 922/1010/16.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею    193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статті 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом частини 1 статті 653 цього Кодексу у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
У статті 12 Господарського кодексу України унормовано, що  держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.
Як уже зазначалося, а також установили суди попередніх інстанцій, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків. 
Суди також установили, що вартість придбаного газу відповідач сплачував як шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, так і шляхом проведення взаєморозрахунків через процедуру, визначену у Порядку від 11.01.2005 № 20.
Під час вирішення цього спору господарські суди попередніх інстанцій дослідили обставини та матеріали справи, перевірили як розрахунок заявлених до стягнення сум, наведений позивачем, так і контррозрахунок відповідача, та дійшли висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. При цьому, як зазначив суд апеляційної інстанції, не всю суму неоплаченого природного газу на договірну розрахункову дату потрібно брати до уваги, зокрема таку суму має бути зменшено на ту вартість природного газу, яку держава гарантувала погасити за рахунок коштів держбюджету, підставою чого є спільні протокольні рішення, підписані сторонами до кінцевої дати оплати газу згідно з умовами договору (до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу). 
Суд апеляційної інстанції установив, що загальна вартість поставленого газу у січні 2016 року за спірним договором становить 13 781 216,03 грн, при цьому держава на підставі спільного протокольного рішення від 23.02.2016 № 746 відшкодувала 12 500 000,00 грн, відповідач частково оплатив вартість газу власними коштами на суму 1 108 374,11 грн у період із 25.01.2016 до 25.02.2016; загальна вартість поставленого газу у лютому 2016 року становить 12 632 512,62 грн, держава на підставі спільного протокольного рішення від 22.03.2016 № 1062 відшкодувала 12 000 000,00 грн, станом на кінцеву дату оплати 25.03.2016 сума заборгованості становила, з урахуванням часткової оплати, 632 512,62 грн; загальна вартість поставленого газу у березні 2016 року становить 13 107 093,61 грн, держава згідно зі спільним протокольним рішенням від 20.04.2016 № 1336 відшкодувала 11 900 000,00 грн, станом на 25.04.2016 сума заборгованості, з урахуванням часткової оплати, становила 757 228,018 грн; загальна вартість поставленого газу у квітні 2016 року становить 6 346 154,39 грн, держава за спільним протокольним рішенням від 20.02.2016 № 1570 відшкодувала 4 320 967,84 грн, відповідач частково оплатив вартість газу власними коштами у сумі 723 313,91 грн (із 27.04.2016 до 26.05.2016), станом на кінцеву дату оплати 25.05.2016 сума заборгованості становить 1 301 872,64 грн; загальна вартість поставленого газу у травні 2016 року становить 2 381 024,57 грн, згідно зі спільним протокольним рішенням від 22.06.2016 № 1793 держава відшкодувала 3 280 000,00 грн, тому заборгованості у зазначеному місяці немає; загальна вартість поставленого газу у червні 2016 року становить 1 455 831,34 грн, згідно зі спільним протокольним рішенням від 20.07.2016 № 1920 держава відшкодувала 253 588,36 грн та за спільним протокольним рішенням від 20.07.2016 № 1924 - 776 411,64 грн, часткову оплату проведено поточними платежами на суму 437 070,67 грн, тому станом на кінцеву дату оплати 25.07.2016 заборгованості немає. 
З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 16 665,65 грн і 3 535,93 грн - 3 % річних за спірний період за договором від 30.12.2015 та обґрунтовано відмовили у решті позову.
4.5. Викладені у касаційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставами для скасування рішення і постанови у справі, оскільки їм уже надав оцінку суд апеляційної інстанції, такі твердження не спростовують викладеного та установленого судами; норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, до встановлених судами обставин застосовані правильно. 
Зокрема, довід скаржника про необхідність нарахування пені і 3 % річних, у тому числі, на суму заборгованості, яка є предметом регулювання спільних протокольних рішень, зважаючи на положення додаткової угоди від 02.03.2016, був предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який аргументовано відхилив цей довід, оскільки незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежать від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови; підписавши спільні протокольні рішення, сторони у цій справі погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.
Водночас колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються змістом оскаржених судових рішень, аргументи позивача, наведені у касаційній скарзі, щодо неврахування судами попередніх інстанцій вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 13.03.2019 у цій справі. 
5. Висновки Верховного Суду
5.1. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 08.02.2020, яка діяла на час відкриття касаційного провадження у цій справі), в якій визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Суд касаційної інстанції використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки правильності застосування норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій (частина 7 статті 301 цього Кодексу).
5.2. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України    (у зазначеній редакції) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
5.3. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені судами, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені у статті 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 
6. Розподіл судових витрат
6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315,  317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
Постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 01.07.2019 у справі № 921/108/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               Т. Б. Дроботова
Судді                                                                                                             І. С. Міщенко
                                                                                                   В. Г. Суховий