Постанова
Іменем  України 
12 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 544/682/18
провадження № 61-11054св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Васілко»,
третя особа - Управління Держпраці у Полтавській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року у складі судді Ощинської Ю. О. та постанову Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2019 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Бондаревської С. М., Кузнєцової О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Васілко» (далі - ТОВ «Васілко») та просила скасувати наказ ТОВ «Васілко» № 012-К від 27 квітня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити її на посаді головного бухгалтера ТОВ «Васілко»; стягнути з ТОВ «Васілко» середній заробіток за час вимушеного прогулу через її незаконне звільнення у розмірі 7 816, 14 грн, різницю грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 768, 87 грн та моральну шкоду за незаконне звільнення у розмірі 14 514, 02 грн.   
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 01 грудня 2016 року по 12 грудня         2016 року вона працювала за сумісництвом на посаді головного бухгалтера ТОВ «Васілко», а 12 грудня 2016 року її призначено на посаду головного бухгалтера даного підприємства. 30 листопада 2016 року між директором ТОВ «Васілко» та нею, як головним бухгалтером, укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Наказом відповідача № 012-К від 27 квітня      2018 року її звільнено з займаної посади на підставі пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України у зв`язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності. З даним наказом не погоджується та вважає його незаконним з огляду на наступне. 
Так, при прийнятті на роботу їй було передано матеріальні цінності: штампи, службовий мобільний телефон, робочий ноутбук, паролі та інші матеріальні цінності, до складу яких не входили грошові кошти, товарні та культурні цінності, а тому вважає, що оскільки їй, як головному бухгалтеру ТОВ «Васілко», не ввірено обслуговування грошових цінностей, то і звільнення її у зв`язку із втратою довір`я є протиправним та таким, що порушує її права.
Також посилається на наявність порушення порядку проведення службового розслідування, висновок якого є підставою звільнення її з посади, а саме, що вона з таким висновком не ознайомлювалася, жодним чином не повідомлялась про факт проведення службового розслідування відносно неї. Іншим грубим порушенням законодавства з боку відповідача вважає звільнення її з посади під час перебування на лікарняному.
Окрім цього зазначає, що згідно розрахункової відомості їй було нараховано всі суми, що належали на час звільнення, лише 11 травня 2018 року, що є грубим порушенням вимог законодавства. Вважає, що грошова компенсація частини невикористаної щорічної відпустки, у зв`язку з підвищенням окладу, заробітної плати відповідної посади виплачена їй не у повному обсязі, а тому                           з підприємства підлягають стягненню ще 768, 87 грн. 
При цьому вказує, що внаслідок протиправних дій товариства, що виразилося у недбалому та зухвалому ставленні до неї з боку керівництва, вона зазнала моральної шкоди, під якою розуміється шкода її здоров`ю у розмірі 9 514, 02 грн та приниження честі та гідності, яку вона оцінює у 5 000, 00 грн.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 січня        2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що наявність винних дій позивача при виконанні нею трудових обов`язків знайшли своє підтвердження матеріалами справи, при цьому позивач, як головний бухгалтер ТОВ «Васілко»,   є особою, яка безпосередньо обслуговувала грошові або товарні цінності, що дає підстави для втрати довір`я до неї з боку власника або уповноваженого ним органу.
Разом з тим, встановивши, що у день звільнення 27 квітня 2018 року позивач весь день перебувала на робочому місці, а до лікаря звернулася вже після закінчення робочого часу, суди дійшли висновку про відсутність підстав вважати, що звільнення позивача відбулося у період її перебування на лікарняному.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У червні 2019 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернулася до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 січня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від             08 травня 2019 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів про те, що списання матеріальних цінностей без повідомлення відповідальну за це особу з підробленням її підпису, що відбувалося багаторазово, дає уповноваженому органу відповідача мати сумніви щодо можливого незаконного підроблення актів списання матеріальних цінностей позивачем, є безпідставними та такими, що прийняті на підставі недостовірних доказів, оскільки вона неодноразово наголошувала, що такі акти не підписувала.
Окрім цього вказує, що звільнення особи під час тимчасової втрати непрацездатності не відповідає вимогам чинного законодавства, проте суди на зазначене не звернули уваги. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
30 липня 2019 року справа № 544/682/18 надійшла до Верховного Суду.
14 серпня 2019 року представник ТОВ «Васілко» Кравчук Д. В. направила відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Ухвалою Верховного Судувід 03 лютого 2020 справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скаргипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що з 01 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 перебувала           у трудових відносинах з відповідачем та з 13 грудня 2016 року обіймала посаду головного бухгалтера ТОВ «Васілко».
30 листопада 2016 року між ТОВ «Васілко», в особі генерального директора ОСОБА_4, та працівником - головним бухгалтером ОСОБА_1 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до умов якого працівник, що виконує обов`язки і роботу безпосередньо пов`язану з прийманням, обліком, зберіганням та видаванням матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереженості матеріальних цінностей, переданих йому для зберігання роботодавцем, і у зв`язку з викладеним зобов`язується: дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей роботодавця і вживати заходів для відвернення заподіяння їх шкоди; своєчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому для зберігання матеріальних цінностей; вести облік складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки переданих йому на зберігання матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації переданих йому цінностей.
Наказом генерального директора ТОВ « Васілко » ОСОБА_4  № 012-К від 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї як до працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності, на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Підстава звільнення: висновок про проведення службового розслідування від 26 квітня 2018 року.
Так, на підставі Положення про службове розслідування, затвердженого генеральним директором ТОВ «Васілко» ОСОБА_4 . 18 серпня 2016 року, та наказу № 025-04 про проведення службового розслідування від 24 квітня 2018 року було проведено службове розслідування відносно головного бухгалтера ТОВ « Васілко » ОСОБА_1
Висновком про проведення службового розслідування щодо дій головного бухгалтера ТОВ «Васілко» ОСОБА_1 від 26 квітня 2018 року встановлено, що 25-26 квітня 2018 року комісією у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,         ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було проведено службове розслідування щодо головного бухгалтера ТОВ « Васілко » ОСОБА_1 у зв`язку з підозрою щодо неналежного виконання нею службових обов`язків. За результатами службового розслідування було виявлено, зокрема такі факти:
-         неналежне виконання головним бухгалтером ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, що призвело до негативних матеріальних наслідків для товариства, зокрема, порушення ОСОБА_1 граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підтверджується актом перевірки       № 233/12/36426701 та рішенням № 0000121623, в результаті чого товариством було самостійно сплачено штрафи в розмірі 2 556, 54 грн та 223, 89 грн;
-         незабезпечення дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів, грубе порушення ведення бухгалтерського обліку господарських операцій, зокрема, приймання-передавання зерна № 18 від  25 жовтня 2017 року;
-         порушення порядку списання товарно-матеріальних цінностей та виявлення недостовірностей в актах про списання товарно-матеріальних цінностей за 2016 та 2017 роки.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений           у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови                 у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).
Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов`язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довіри може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.
Суди встановили, що посадова інструкція головного бухгалтера зникла з особової справи ОСОБА_1 , у зв`язку з чим дослідити точне коло її обов`язків не вдалось за можливе. 
Водночас, проаналізувавши Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, якими передбачені обов`язки головного бухгалтера, зваживши на конкретні обставини справи, суди дійшли правильного висновку, що позивач, як головний бухгалтер, є особою, яка безпосередньо обслуговує товарні і грошові цінності, оскільки до кола її обов`язків віднесено підписування, разом з керівником, документів, які є підставою для прийняття і видачі товарно-матеріальних цінностей і грошових коштів, а також здійснення кредитних, розрахункових та інших фінансових зобов`язань, візування господарських договорів.
Встановивши, що при проведенні службового розслідування відповідачем у багатьох актах списання матеріальних цінностей виявлено підроблення підпису відповідальної за це особи, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 Кримінального кодексу України; позивач у присутності колег зізнавалася, що підробляла підписи у актах списання матеріальних цінностей, що підтверджено показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, суди обґрунтовано вважали, що позивачем вчинялися дії, які дали підстави для втрати довіри до неї з боку роботодавця і доводи касаційної скарги наведеного не спростовують.  
Разом з тим, згідно з частиною третьою статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Правила про недопустимість звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.
Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.
Встановлено, що з 27 квітня 2018 року по 07 травня 2018 року ОСОБА_1 амбулаторно проходила лікування під наглядом лікаря уролога, що підтверджуються листком непрацездатності.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, встановивши, що звільнення позивача з роботи відбулося у період перебування її на лікарняному, дійшов помилкового висновку, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було порушено вимог трудового законодавства, оскільки відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. 
При цьому посилання апеляційного суду на те, що позивач 27 квітня 2018 року перебувала на робочому місці, а до лікаря звернулася після закінчення робочого дня колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки встановлено, що в день звільнення (27 квітня 2018 року) позивач перебувала на лікарняному, що підтверджує її тимчасову непрацездатність. 
За таких підстав висновки апеляційного суду про безпідставність вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі та вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення частини грошової компенсації за невикористану відпустку, відшкодування моральної шкоди є передчасними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та суперечать обставинам справи.
Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
За приписами частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вищевказане не врахував та відповідно не з`ясував питання щодо заробітної плати позивача, не перевірив факт заподіяння позивачу моральної шкоди та її розмір.
Окрім цього, апеляційний суд не перевірив дотримання відповідачем частини першої статті 83 КЗпП України щодо виплати позивачу компенсації за всі невикористані нею дні відпустки, безпідставно зазначивши, що ця вимога            є похідною від вимоги про поновлення на роботі, а тому задоволенню не підлягає, що не ґрунтується на нормах закону.
Оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин, надання оцінки чи переоцінки зібраних у справі доказів, що позбавляє Верховний Суд ухвалити власне рішення, а суд апеляційної інстанції не використав вказані повноваження, ухвалене  у справі судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати вищевикладене та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 417 ЦПК України, в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 08 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов	
Судді:	В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук	
 	                                   М. Ю. Тітов