ПОСТАНОВА
Іменем України

19 лютого 2020 року 
Київ
справа №161/6668/17
касаційне провадження №К/9901/57782/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Чиркіна С.М.,
суддів:                Саприкіної І.В., Шарапи В.М.,   
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2017 (головуючий суддя: Пушкарчук В.П.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 (головуючий суддя:        Запотічний І.І., судді: Матковська З.М., Затолочний В.С.) у справі №161/6668/17 за позовом ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач-1), Міністерства оборони України (далі – МОУ або відповідач-2), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: 
визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації документів розпорядникові бюджетних коштів висновку з приводу виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII), у зв`язку із встановлення III групи інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, сума якої відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 цього Закону становить 182 700 грн;
зобов`язати відповідача-1 подати розпорядникові бюджетних коштів:
- висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII у зв`язку із встановлення III групи інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, сума якої відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 цього Закону становить              182 700 грн;
    - документи, подані ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для отримання такої одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабміну від 25.12.2013 №975 (далі – Порядок №975);    
3) визнати протиправним і скасувати рішення МОУ, викладене у листі від 06.04.2017, про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII;
4) зобов`язати МОУ прийняти рішення про призначення одноразової грошоовї допомоги, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII у зв`язку із встановлення III групи інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, сума якої відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 цього Закону становить      182 700 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням в 2014 році ІІІ групи інвалідності. Позивач наголосив, що при встановленні ІІІ групи інвалідності вперше, у 2005 році, останній не отримував жодних компенсаційних виплат, у зв`язку з чим вважає, що має право отримати одноразову грошову допомогу в порядку та у розмірі, встановленими Законом №2011-XII та Порядком №975, чинними на момент звернення з відповідною заявою про її виплату. У зв`язку з цим позивач подав через Волинський ОВК повний перелік документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, однак останній без дотримання встановленого законодавцем порядку відмовив ОСОБА_1 у її виплаті з підстав, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, пов`язане з моментом настання інвалідності, а тому, з огляду на те, що інвалідність вперше позивачу встановлена у 2005 році, підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у порядку та в розмірі, встановленими Законом №2011-XII та Порядком №975, відсутні. Про відсутність правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги з наведених вище підстав, позивача також повідомлено листом Департаменту фінансів МОУ від 06.04.2017 №248/3/6/1246. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018, адміністративний позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації документів розпорядникові бюджетних коштів висновку з приводу виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII у зв`язку із встановлення III групи інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, сума якої відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 цього Закону становить 182 700 грн;
скасовано рішення Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладене у листі від 28.12.2016, про відмову у реалізації заяви про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII у зв`язку із встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, сума якої відповідно до пункту «б» частини першої 16-2 Закону №2011-XII складає 182 700 грн;
зобов`язано відповідача-1 подати розпорядникові бюджетних коштів:
- висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII у зв`язку із встановлення III групи інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, сума якої відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 цього Закону становить              182 700 грн;
    - документи, подані ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для отримання такої одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабміну від 25.12.2013 №975 (далі – Порядок №975);    
визнано протиправним і скасовано рішення МОУ, викладене у листі від 06.04.2017, про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-XII;
зобов`язано МОУ розглянути питання щодо    прийняття рішення про виплату і перерахунок     ОСОБА_1     одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975 у розмірі 150 - кратного мінімуму, на день встановлення інвалідності, а саме: 182 700 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що первинно інвалідність, спричинену захворюванням, отриманим у період проходження військової служби, позивачу було встановлено у 2005 році, проте    із заявою про отримання одноразової грошової допомоги позивач не звертався та відповідно одноразову допомогу не отримував. Вперше за призначенням одноразової грошової допомоги позивач звернувся 07.12.2016, а ІІІ групу інвалідності підтверджено у червні 2014 року, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватись положення Порядку №975 та Закону      №2011-XII, в редакції, чинній станом на червень 2014 року. Таким чином суди дійшли висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та в розмірі, встановленими Законом №2011-XII та Порядком №975. Порушені справа ОСОБА_1 суди захистили шляхом зобов`язання МОУ розглянути питання щодо прийняття рішення про виплату і перерахунок    позивачу одноразової грошової допомоги
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, МОУ подало касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди невірно трактували норми закону, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Скаржник стверджує, що днем встановлення інвалідності у розумінні підпункту 4 частини 2    статті 16 Закону №2011-XII та пункту 3 Порядку №975, вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК, a саме: 2005 рік. Дата підтвердження групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності вперше. Відповідно до    статті 58 Конституції України    Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тобто дія постанови Уряду №975 та нової редакції    статті 16 Закону №2011-XII    поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали інвалідність після 1 січня 2014 року. Оскільки позивачу встановлено первинно інвалідність до січня 2014 року, то відповідно дія вищевказаних законодавчих та нормативно-правових актів на позивача не поширюється.
Ухвалою Верховного Суду від 20.09.2018 відкрито касаційне провадження у справі.
В порядку статті 31 КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 19.07.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17.02.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Від позивача на адресу суду касаційної інстанції надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, у яких останній з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Відповідач-1 правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач в період з травня 1976 року по червень 1990 року проходив військову службу в Збройних Силах СРСР. Під час проходження військової служби у 1983 році перебував на території Республіки Афганістан, що підтверджується інформацією, зазначеною у виписці з наказу командира військової частини. 
26.06.1990 ОСОБА_1 був звільнений з дійсної військової служби у запас за хворобою та виключений із списків особового складу військової частини.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що вперше ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено у 2005 році. Із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності позивач не звертався.
Згідно із інформацією, зазначеною у довідці від 13.06.2014 серії АВ №0265502, виданої Волинською обласною МСЕК, ОСОБА_1 з 04.06.2014 підтверджено ІІІ групу інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
У грудні 2016 року позивач через Волинський ОВК звернувся до МОУ із заявою про виплату йому відповідно до вимог Закону №2011-XII та Порядку №975 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. До заяви позивач додав вичерпний перелік документів. 
Листом від 28.12.2016 №1649 відповідач-1 повідомив позивача про відсутність правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у порядку та в розмірі, встановленими Порядком №975, оскільки інвалідність вперше ОСОБА_1 була встановлена ще в 2005 року, а отже до цих правовідносин мають застосовуватися положення постанови Уряду від 19.08.1992 №488 «Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум». 
Листом від 06.04.2017 №248/3/6/1246 Департамент фінансів МОУ також повідомив позивача про відсутність правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги у порядку та в розмірі, встановленими Порядком №975, з посиланням на те, що інвалідність вперше ОСОБА_1 встановлена до набрання чинності цим нормативним документом.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача – 07.12.2016) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
20.12.1991 було прийнято Закон №2011-ХІІ, який було введено в дію 10.01.1992 постановою Верховної Ради України № 2012-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З набранням чинності Закону №2011-ХІІ діяла редакція статті 16 цього Закону, відповідно до якої військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Законом №328-V статтю 16 Закону № 2011-ХІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року, та якою було введено поняття «одноразова грошова допомога».
Законом України від 04.07.2012 №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 01.01.2014, статтю 16 Закону 2011-ХІ викладено в новій редакції та доповнено статтями 16-1-16-4. 
Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-ХІ (у редакції Закону №5040-VI) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІ (у наведеній вище редакції) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі     встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
З метою реалізації положень пункту 2 статті 16 2 та пункту 9 статті 16 3 Закону   №2011-ХІ Урядом було затверджено Порядок №975, який набрав чинності 24.01.2014.
Відповідно до пункту 2 Порядку №975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до положень пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, системний аналіз зазначених норм права беззаперечно свідчить, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 09.11.2018 у справі №759/5707/16-а та від 23.10.2019 у справі №324/187/17 (2-а/324/13/2017).
Суди попередніх інстанцій встановили, що вперше ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено у 2005 році.
Відповідно до частини другої статті 16 Закону №2011-ХІ (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності вперше) умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України. 
На момент встановлення позивачу інвалідності вперше виплата страхових сум за страховими випадками, що сталися до січня 2007, здійснювалася відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 N488 (далі – постанова Уряду №488).
Підпунктом «б» пункту 6 цієї Постанови встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Зазначене свідчить, що страхові виплати у зв`язку із встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності мають призначатися та виплачуватися відповідно до вимог законодавства, яке було чинне на момент встановлення її вперше, тобто в порядку та у розмірі, визначеними постановою Уряду №488.
Суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, проте невірно трактували норми закону, що призвело до помилкових висновків про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та в розмірі, встановленими Порядком №975.
Щодо процедури розгляду питання про призначення соціальної допомоги, Верховний Суд зазначає таке.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.
Згідно з пункту 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога, у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що передумовою отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується МОУ, є звернення до уповноваженого органу, в даному випадку - військкомату, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, який направляється розпоряднику бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення (про призначення чи про відмову в призначенні такої допомоги).
Водночас, на військкомат покладено обов`язок направити до МОУ висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції МОУ віднесено прийняття відповідного рішення.
У спірних правовідносинах військкомат діяв протиправно, оскільки не мав права приймати рішення відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, а повинен був лише здійснити дії щодо підготовки поданих позивачем документів з подальшою передачею їх до МОУ для вирішення питання про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Тотожні вимоги застосовуються і до відмови Департаменту фінансів МОУ, наданої позивачу листом від 06.04.2017 №248/3/6/1246.
Згідно пункту 4.10 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого    наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 Департамент фінансів Міноборони доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України.
Верховний Суд звертає увагу, що Департамент фінансів є лише структурним підрозділом Міноборони, який займається оформленням та супроводженням необхідних документів для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, тобто виконує технічні питання, та не є компетентним органом з вирішення поставленого позивачем у заяві питання.
Компетентним органом з прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як зазначалось вище, є МОУ, яким питання щодо виплати позивачу соціальної допомоги у встановленому законодавцем порядку не вирішувалося.
Тобто, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах    (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року    №3-рп/2003).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що    для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується     (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі    «Гурепка проти України»    (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце     (див. рішення від 26.10.2000 у справі    «Кудла проти Польщі»    (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі    «Гарнага проти України»    (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).
За наведеного правового регулювання Верховний Суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача, за встановлених у справі обставин, є:
визнання протиправними дій Волинського ОВК щодо відмови надати до Департаменту фінансів МОУ висновок та матеріали для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини другої    статті 16 Закону №2011-ХІ;
зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 надати до Департаменту фінансів МОУ висновок та матеріали щодо наявності або відсутності підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи;
визнати протиправними дії Департаменту фінансів МОУ щодо відмови, наданої листом від 06.04.2017 №248/3/6/1246, у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності та зобов`язання МОУ розглянути питання щодо прийняття рішення про виплату і перерахунок позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до Порядку №975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій постанові.
Обраний судом касаційної інстанцій спосіб захисту порушеного права позивача відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.
Відповідно до частини першої    статті 351 КАС України    підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною третьою вказаної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, проте неправильно тлумачили закон, який підлягав застосуванню, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями    345,    349,    351,    355,    356 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2018 у справі №161/6668/17 скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови надати до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок та матеріали щодо можливості призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини другої    статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Волинський обласний військовий комісаріат надати до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок та матеріали щодо наявності або відсутності підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Визнати протиправними дії Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови, наданої листом від 06.04.2017 №248/3/6/1246, у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо прийняття рішення про виплату і перерахунок ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до вимог Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабміну від 25.12.2013 №975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій постанові.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                      С. М. Чиркін
                                                                                     І. В. Саприкіна                                                                                                     
                                                                                                В. М. Шарапа