ПОСТАНОВА
Іменем України

05 грудня 2019 року 
Київ
справа №653/4472/18
адміністративне провадження №К/9901/22842/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,
суддів: Гусака М.Б., Желтобрюх І.Л., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року (суддя Ковбій О.В.)
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року (головуючий суддя Єщенко О.В., судді: Димерлій О.О., Коваль М.П.) 
у справі за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області 
про визнання протиправними дій та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, в якому просив визнати незаконними дії посадових осіб Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області по розрахунках та застосуванню до ОСОБА_1 штрафних санкцій, недоїмки зі сплати єдиного внеску, нарахуванню пені у сумі 11014,67 грн. за період з 21 січня 2014 року по 14 вересня 2017 року та скасувати рішення Головного Управління ДФС у Херсонській області, АР Крим та місті Севастополі від 29 серпня 2018 року №0105041303 про застосування цих санкцій.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 10 жовтня 2011 року по 1 квітня 2015 року перебував на обліку як фізична особа-підприємець та здійснював підприємницьку діяльність. У зв`язку із фінансовими труднощами у 2014-2015 роках допустив несвоєчасність сплати єдиного внеску, що слугувало підставою для прийняття Генічеською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області вимоги про сплату боргу від 9 липня 2015 року №Ф-374-25 в загальному розмірі на суму 8752,45 грн. Вимогу позивачем в добровільному порядку не виконано, а тому постановою Відділу державної виконавчої служби Генічеського районного управління юстиції від 21 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження №48547630, яке закінчено 15 вересня 2017 року у зв`язку з повним погашенням заборгованості. Однак Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на підставі рішення від 29 серпня 2018 року №0105041303 застосовано до позивача штрафні санкції та пеню у сумі 11014,67 грн. Позивач вважає зазначене рішення протиправним, оскільки нарахування на підставі вказаного рішення здійснено на сплачену заборгованість за період примусового виконання вимоги про сплату боргу.
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення судів мотивовано тим, що застосування відповідачем санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску відповідає вимогам Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому оскаржувані дії та рішення є правомірними.
1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідачами відзивів на касаційну скаргу не надано.
2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 10 жовтня 2011 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
1 квітня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №24870060003005726 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
9 липня 2015 року відповідачем сформовано та направлено на адресу позивача вимогу №Ф-374-25 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 8752,45 грн.
21 серпня 2015 року постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Генічеського районного відділу управління юстиції за заявою Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції від 20 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження №48547630 з виконання вимоги від 9 липня 2015 року №Ф-374-25.
15 вересня 2017 року постановою заступника начальника Генічеського районного відділу державною виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області виконавче провадження закінчено у зв`язку зі сплатою заборгованості у повному обсязі. 
29 серпня 2018 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області прийнято рішення №0105041303 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску ОСОБА_1 за період з 21 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року у сумі 621,67 грн. (штраф у розмірі 10%), за період з 1 січня 2015 року до 14 вересня 2017 року у сумі 507,18 грн. (штраф у розмірі 20%) та пеню у сумі 9885,82 грн. (у розмірі 0,1% суми недоїмки).
3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
3.1. Доводи позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що: - резолютивна частина рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного адміністративного суду всупереч вимог статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України не містять дати складання повного тексту, а також жодних пояснень до кожної з двох заявлених вимог; - справу незаконно розглянуто без участі позивача, оскільки ухвалу від 4 березня 2019 року про відмову в проведенні судового засідання, призначеного на 5 березня 2019 року, у режимі відеоконференції, скаржником отримано лише 8 березня 2019 року; - судами не наведено доказів здійснення контролю відповідачами за дотриманням платниками єдиного внеску вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; - копія вимоги від 9 липня 2015 року №Ф-374-25 Генічеською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області позивачу не надсилалась; - Державна виконавча служба Генічеського районного районного управління юстиції не повідомила позивача про відкриття виконавчого провадження №48547630, копію постанови від 21 серпня 2015 року не надала; - про примусове стягнення заборгованості за сплати єдиного внеску ОСОБА_1 стало відомо у липні 2017 року в результаті утримань із заробітної плати на підставі отриманої роботодавцем постанови державного виконавця про звернення стягнення; - позивач не декларував суми єдиного внеску за період застосування штрафних санкцій та нарахування пені; - з моменту відкриття виконавчого провадження право на стягнення заборгованості у податкового органу відсутнє; - контролюючим органом протиправно нараховано штраф та пеню за період виконавчого провадження, тобто більш як за два роки; - стаття 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 серпня 2010 року №2464-IV, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №446 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 7 травня 2015 року №508/26953, Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797, не поширюється на позивача, діяльність якого як фізичної особи-підприємця припинено; - судами не надано оцінку доказам, а саме довідці форми ОК-5 та довідці з місця роботи у ВПУ-17 м.Генічеськ, де працює позивач з 26 вересня 2014 року та мав змогу сплачувати заборгованість.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 5 березня 2019 року о 14 год. 30 хв. Копію вказаної ухвали позивачем отримано 18 лютого 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
25 лютого 2019 року Херсонським окружним адміністративним судом отримано заяву ОСОБА_1 , подану ним засобами поштового зв`язку 20 лютого 2019 року, про розгляд справи у режимі відеоконференції, мотивоване тим, що він проживає на значній відстані (більш як 200 км.) від знаходження суду і його явка потребує значних матеріальних, моральних та часових витрат.
Щодо проведення судового засідання, призначеного на 5 березня 2019 року, у режимі відеоконференції позивач наголошував і у наданій до суду 28 лютого 2019 року відповіді на відзив контролюючого органу.
Херсонський окружний адміністративний суд, вирішуючи вказане клопотання 4 березня 2019 року, тобто напередодні призначеного судового засідання, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовив у зв`язку із тим, що зал судових засідань зарезервовано для проведення інших засідань суду.
Відповідно до наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали Херсонського окружного адміністративного суду 4 березня 2019 року, яку судом направлено 5 березня 2019 року, отримано ОСОБА_2 (дружиною ОСОБА_1 ) 6 березня 2019 року.
Водночас, Херсонський окружний адміністративний суд 5 березня 2019 року одразу перейшов у порядок письмового провадження і за наслідками розгляду вказаної справи увалив рішення 14 березня 2019 року, у тексті якого вказав, що в судове засідання, призначене на 5 березня 2019 року, позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином.
Крім того, посилаючись на частину третю статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що подання відповідачем-2 заяви про розгляд справи без його участі та неявка без поважних причин позивача та представника відповідача-1, належним чином повідомлених про розгляд справи, має наслідком розгляд справи у порядку письмового провадження.
Отже, в такий спосіб суд фактично визнав позивача таким, що не з`явився в судове засідання без поважних причин.
Однак Верховний Суд з вказаними висновками не погоджується та вважає їх такими, що зроблені без належного дотримання норм процесуального права.
Так, за правилами частин першої-другої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Частиною третьою вказаної статті передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Отже, розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів проводиться, зокрема, за наявності клопотань всіх учасників справи. У разі ж першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, суд відкладає розгляд справи.
Так, відповідно до частин п`ятої, сьомої, восьмої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України Суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання. Копія ухвали про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду негайно надсилається до суду, який зобов`язаний організувати її виконання, та особі, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У справі, що переглядається, позивачем виявлено бажання бути присутнім в призначеному судовому засіданні 5 березня 2019 року і він мав законні очікування бути заслуханим під час судового розгляду справи. Однак в результаті отримання ухвали про результати розгляду його клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції після цієї дати він фактично був позбавлений права брати участь в судовому засіданні, хоча й був належним чином повідомлений про його проведення.
Водночас суд першої інстанції, за обставин, що склалися, для забезпечення участі у судовому розгляді справи сторони, яка висловила бажання брати у ньому участь, судовий розгляд справи не відклав, перейшовши одразу (5 березня 2019 року) до розгляду справи в порядку письмового провадження, що не передбачено нормами процесуального закону.
Отже, дії суду першої інстанції щодо незабезпечення участі позивача в судовому засіданні не відповідають основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, зокрема щодо права брати участь у судовому засіданні, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Також, Верховний Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформульовану в рішенні від 8 листопада 2018 року, у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
Постановляючи оскаржуване рішення від 14 березня 2019 року, суд першої інстанції не дотримався порядку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, та розглянув справу за першої неявки учасника процесу, який виявив намір бути присутнім під час розгляду справи та клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав.
Отже, обставини справи щодо неналежного повідомлення учасника справи про розгляд його клопотання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції та розгляд справи в порядку письмового провадження за умов його першої неявки та висловленого бажання взяти участь в розгляді справи в суді першої інстанції, - свідчать про порушення цим судом норм процесуального права.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд звертає увагу на таке.
Так, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 353 Кодексом адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує цим свою касаційну скаргу такою підставою.
Згідно з частиною четвертою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Судом першої інстанції, ухвалюючи рішення від 14 березня 2019 року, не забезпечив рівні права учасників процесу, необхідних для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, зокрема, не виконавши обов`язок щодо належного повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час і місце судового засідання для забезпечення реальної участі в судовому розгляді.
Водночас висновки суду апеляційної інстанції, який не встановив порушень норм процесуального права у цій частині судом першої інстанції, є необґрунтованими.
Отже, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
За наведеного, підстави для надання правового аналізу іншим доводам касаційної скарги у рамках даного касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 3, 345, 349, 353, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі №653/4472/18 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                             Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                 М.Б. Гусак

                                                                                І.Л. Желтобрюх