Номер провадження: 22-ц/813/3267/20 
Номер справи місцевого суду: 520/3279/17
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                         Сегеди С.М.,
суддів:                         Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                         Ющак А.Ю.,
представника ТОВ «Порше Мобіліті» Климковича Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

                                встановив:
       
20 березня 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, в якому позивач просив суд: 
- в рахунок погашення заборгованості  ОСОБА_1  перед ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до кредитного договору 50011626 від 23.01.2014р., на загальну суму 715298,64 грн., звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки «WV», модель «Golf VII», кузов №  НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1395 куб. см., рік випуску 2013, сірого кольору, реєстраційний номер  НОМЕР_2 , шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість у розмірі 231285 гривень 60 копійок згідно договору застави транспортного засобу від 27.01.2014 року;
- стягнути з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати.
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 23 січня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» (позивач) та ОСОБА_1 (відповідач) було укладено кредитний договір №50011626, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 150335,64 грн., що є еквівалентом 17745,00 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки «WV», модель «Golf VII», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1395 куб. см., рік випуску 2013, сірого кольору, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Також, 28.01.2015 року між сторонами було укладено договір про внесення змін (додаткову угоду №1 до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014р.,), згідно з яким позивач надав відповідачу додатковий кредит у розмірі 141960,00 грн., що еквівалентно 5460,00 доларів США, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування №мк7626а5ф від 28.01.2015р., укладеного відповідачем з АТ «АХА Страхування», а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов договору.
Згідно п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу від 27.01.2014р., за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки «WV», модель «Golf VII», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1395 куб. см., рік випуску 2013, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , заставною вартістю 231285,60 грн. 
Представник позивача також посилався на те, що згідно з ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статті 19, 20 Закону України «Про заставу» встановлюють, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язань, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Пунктом 3.2.1. Умов кредитування передбачено, що у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору.
Відповідно п. 5.4. договору застави укладеного між сторонами, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису.
Як зазначав позивач, у зв`язку з систематичним порушенням умов кредитного договору, позивач був вимушений звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості відповідача у розмірі 715298 гривень 64 копійки.

23 квітня 2018 року до суду надійшла заява ТОВ «Порше Мобіліті» про зміну предмету позову до ОСОБА_1 , в якій позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та за додатковим кредитом, яка 26 квітня 2018 року була прийнята судом до розгляду (т.2, а.с.58-72, 155).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року уточнені позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №50011626 від 23.01.2014 року станом на 03 квітня 2018 року 
в сумі 526528 (п`ятсот двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 63 (шістдесят три) копійки, яка складається з:
основної суми заборгованості за кредитом в сумі 396788 (триста дев`яносто шість тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень 66 (шістдесят шість) копійок; 
відсотків за користування кредитними коштами в сумі 129739 (сто двадцять дев`ять тисяч сімсот тридцять дев`ять) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок; 
заборгованості за договором про внесення змін (додатковою угодою №1) від 28.01.2015 року до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014 року станом на 03 квітня 2018 року в сумі 116023 (сто шістнадцять тисяч двадцять три) гривні 14 (чотирнадцять) копійок; 
збитків, заподіяних у зв`язку з неналежним виконанням договору в сумі 73594 (сімдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 01 (одна) копійка; 
штрафу в сумі 30067 (тридцять тисяч шістдесят сім) гривень 13 (тринадцять) копійок; 
пені в сумі 17635 (сімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки; 
трьох відсотків річних від простроченої суми за договором про внесення змін (додаткова угода №1) від 28.01.2015 року до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014 року в сумі 5290 (п`ять тисяч двісті дев`яносто) гривень 72 (сімдесят дві) копійки; 
інфляційних втрат, через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про внесення змін (додаткова угода №1) від 28.01.2015 року до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014 року, в сумі 23573 (двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят три) гривні 19 (дев`ятнадцять) копійок, 
що в загальному розмірі становить 792712 (сімсот дев`яносто дві тисячі сімсот дванадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.

Стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати по сплаті судового збору в сумі 11890 (одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В судовому засіданні 07.11.2020 року заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу і заявив, що предмет застави, а саме транспортний засіб марки «WV», модель «Golf VII», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1395 куб. см., рік випуску 2013, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться в нього, але він ним не користується. З цих підстав позовні вимоги слід задовольнити шляхом реалізації цього автомобіля на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», проте встановивши реальну вартість автомобіля, посилаючись на те, що сам він не взмозі реалізувати цей автомобіль, оскільки автомобіль перебуває в заставі. 

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що 19 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк A.M. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на заставне майно - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Golf VII», 2013 року випуску, що належить позивачу з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» в сумі 302 573,78 грн.
У зв`язку з цим, заявник апеляційної скарги  ОСОБА_1  зазначив, що позивач використав своє право на звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса, таким чином позовні вимоги про стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки «WV Golf VII» кузов № НОМЕР_1 , 2003 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , або про стягнення з нього кредитної заборгованості вважає необгрунтованими.
Також ОСОБА_1 вказав, що він не згоден з наданим позивачем розрахунком заборгованості, оскільки у вказану суму заборгованості не включено здійснену ним сплату у розмірі 20 000 грн.
Крім того, ОСОБА_1 пояснив суду апеляційної інстанції, що в 2015 році він переніс інсульт, тому перебуває в скрутному матеріальному становищі і не може погасити кредитну заборгованість. Разом з тим, з 2015 року він не використовує вказаний автомобіль, однак, незважаючи на неодноразові звернення до ТОВ «Порше Мобіліті», останній не бажає забрати автомобіль з метою погашення кредитної заборгованості, вартість якої постійно зростає, а вартість автомобіля - знижується. 
Оскільки в даному випадку позовні вимоги перевищують вартість автомобіля, яким він не користується, в декілька разів, то ОСОБА_1 вважає їх безпідставними і в їх задоволенні просив відмовити.

В судове засідання, призначене на 20.02.2020 року, на 15 год. 00 хв., яке було проведено в режимі відеоконференції, заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 на з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання в минулому судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив (т.3, а.с.56-57).
Враховуючи тривалість розгляду даної цивільної справи, колегія суддів вирішила продовжити її слухання у відсутність апелянта ОСОБА_1 , за участю представника ТОВ «Порше Мобіліті» та прийняти постанову на підставі наданих суду пояснень учасниками справи та наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що з наданих до суду розрахунків заборгованості, рахунків-фактури, вбачається, що ТОВ «Порше Мобіліті» виконав умови кредитного договору № 50011626 від 23 січня 2014 року та договору про внесення змін від 28 січня 2015 року (Додаткова угода № 1) до кредитного договору № 50011626 від 23 січня 2014 року, шляхом надання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Разом з тим, у зв`язку з невиконанням умов договору, з наданих до суду документів, вбачається, що позивач намагався самостійно спонукати апелянта ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитом, що виникла у останнього, шляхом направлення відповідних листів-нагадувань, а саме: листи щодо сплати заборгованості від 04.11.2014 p., від 18.11.2014 p., від 03.12.2014 pоку.
Крім того, у зв`язку із систематичним невиконанням умов договору, 09 грудня 2014 р. позивачем було направлено відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором за вих. № 50011626 від 23.01.2014 року з вимогою повернути суму кредиту. 
Пунктом 3.3. кредитного договору передбачено, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу в повному обсязі суму кредиту та додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.
Таким чином, строк виконання основного зобов`язання за вищевказаним кредитним договором настав 08.01.2015 року, що не заперечувалось представником позивача - ТОВ «Порше Мобіліті» в письмовому відзиві на апеляційну скаргу (т.2, а.с.198), а також в суді апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти позовних вимог і оскарженого судового рішення, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно п. 5.4. договору застави, укладеного між сторонами, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису. Оскільки по кредитній заборгованості вчинений виконавчий напис нотаріуса, то таким чином позивач задовольнив свої позовні вимоги, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог по даній справі має бути відмолено.
З цих підстав колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, 19 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк A.M. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на заставне майно - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Golf VII», 2013 року випуску, що належить позивачу з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» в сумі 302573,78 грн.
ОСОБА_1 вказаний виконавчий напис було оскаржено до суду. Однак, рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/7800/15-ц від 29.08.2017 року у позові ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було відмовлено (т.2, а.с.6-9). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07.12.2017 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.2, а.с.10-13).

У зв`язку з цим,  ОСОБА_1  зазначив, що позивач використав своє право на звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , так як із матеріалів справи вбачається, і не заперечується учасниками справи, що до теперішнього часу вищевказаний виконавчий напис не виконано, що в свою чергу не позбавляє ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнити свої позовні вимоги шляхом стягнення з ОСОБА_1 всієї суми кредитної заборгованості.

Крім того, судом першої інстанції було обгрунтовано встановлено, що 28.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси із позовом, в якому просив визнати недійсними договір купівлі-продажу автомобіля марки «VW», модель «Golf VII», 2013 року випуску, укладений 24.01.2014 року між ТОВ «Джерман-Автоцентр» та ОСОБА_1 , а також кредитний договір № 50011626 від 23.01.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті». 
Однак, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2016 року по цивільній справі №520/11812/16-ц у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», ТОВ «Джерман-Автоцентр» про визнання договорів недійсними було відмовлено (т.2, а.с.122-126).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено вищевказане рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року було залишено без змін (т.2, а.с.127-131).

Що стосується самої суми кредитної заборгованості, то колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується її учасниками, у тому числі представником ТОВ «Порше Мобіліті», останній звернувся до ОСОБА_1 з письмовою вимогою про погашення всієї суми кредитної заборгованості 09.12.2014 року (т.1, а.с.58-59), а тому строк виконання основного зобов`язання по кредитному договору, укладеному 23 січня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , № НОМЕР_3 , настав 08.01.2015 року.

Оскільки саме до цієї дати слід нараховувати заборгованість по вказаному Кредитному договору, то до стягнення підлягає сума зазначена у вищевказаному письмовому повідомленні-вимозі ТОВ «Порше Мобіліті», а саме: 245 029,03 грн., яка складається з:
основної суми заборгованості за кредитом у сумі 235 299,95 грн.; 
відсотків за користування кредитними коштами в сумі 9 729,08 грн.

Інша сума кредитної заборгованості по вказаному Кредитному договору №50011626, а саме штрафні санкції у загальному розмірі 55 633, 52 грн., які вказані у вищевказаній письмовій вимозі від 09.12.2014 року, не підлягає задоволенню, оскільки звертаючись до суду з позовом в остаточній редакції, позивач фактично відмовився від стягнення вказаної суми заборгованості, що вбачається із вищевказаної заяви про зміну предмету позову від 23 квітня 2018 року, яка 26 квітня 2018 року була прийнята судом до розгляду (т.2, а.с.58-72, 155).

Що стосується виникнення кредитної заборгованості по додатковій угоді №1 від 28 січня 2015 року до кредитного договору №50011626 від 23 січня 2014 року, то колегія суддів вважає за необхідне вказати, що ця кредитна заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки її виникнення не спростовується матеріалами справи та заявником апеляційної скарги. Підстав для її зменшення, або відмови в позові в цій частині матеріали справи не містять.
При цьому колегія суддів погоджується з мотивами суду першої інстанції, з яких він виходив при задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки висновки суду в цій частині є обгрунтованими і законними. 
Зазначене стосується і позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн., в задоволенні якої фактично судом першої інстанції було відмовлено і судове рішення в цій частині не оскаржується в апеляційному порядку.

Разом з тим, на думку колегії суддів не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитки у розмірі 73594,01 грн., оскільки позивач не довів суду про понесення ним збитків по вказаній справі у вказаному розмірі, як то передбачено ст. 22 ЦК України. Так, відповідно до вказаної норми матеріального права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
З наданих до суду документів дійсно вбачається, що позивач звернувся до спеціалізованої організації, а саме ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі», ТОВ «Вердикт Консалтинг» для супроводження процесу стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору. Однак колегія суддів вважає, що витрачені грошові кошти у розмірі 73594,01грн. не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, які мають бути відшкодовані позивачу відповідачем та заявником апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив відшкодувати йому витрати на оплату правової допомоги в сумі 12000 грн.
З цих підстав, є незрозумілим питання, яка була необхідність звертатись позивачу до ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі», ТОВ «Вердикт Консалтинг» для супроводження процесу стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору, оскільки, як зазначив позивач, таку правничу допомогу йому надавав адвокат.

Разом з тим, як було вказано вище, у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 12000 грн. позивачу було обгрунтовано відмовлено і рішення суду в цій частині не оскаржується в апеляційному порядку. 

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості не включено здійснену ним сплату у розмірі 20000 грн., то вони є безпідставними, оскільки в розрахунок позивач включив не лише суму заборгованості про кредитним договорам, а і суми проплат ОСОБА_1 , які ним були здійснені в порядку погашення кредитної заборгованості.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити, виклавши його резолютивну частину в іншій редакції.
Так, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором №50011626 від 23.01.2014 року в сумі року в сумі 245 029,03 грн., яка складається з:
основної суми заборгованості за кредитом у сумі 235 299,95 грн.; 
відсотків за користування кредитними коштами в сумі 9 729,08 грн.

Також підлягає стягненню заборгованість за додатковим кредитом (додатковою угодою №1) від 28.01.2015 року до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014 року в сумі 116023,14 грн.; штраф в сумі 30067,13 грн.; пеня в сумі 17635,74 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за договором про внесення змін (додаткова угода №1) від 28.01.2015 року до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014 року в сумі 5290,72 грн.; інфляційні втрати, через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про внесення змін (додаткова угода №1) від 28.01.2015 року до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014 року, в сумі 23573,19 грн., що в загальному розмірі становить 437 618,95 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, а також позовних вимог про стягнення збитків, заподіяних у зв`язку з неналежним виконанням договору в сумі 73594,01 грн., слід відмовити.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, вирішуючи даний спір, судом першої інстанції не було враховано що відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, а тому звільнений від сплати судового збору (т.2, а.с.173).
Виходячи з принципу пропорційності задоволених позовних вимог, які колегією суддів задовольняються фактично на 55,21 % від пред`явлених, сума судового збору, яка підлягає поверненню позивачу - ТОВ «Порше Мобіліті», складає 7 325,50 грн.
Всього позивачем - ТОВ «Порше Мобіліті» сплачено в період розгляду даниї вицільної справи судовий збір у сумі 13268,43 грн. (10729,48 грн. (т.1, а.с.142) + 800 грн. (т.1, а.с. 182) + 1335,95 грн. (т.2, а.с.141).
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне судовий збір у сумі 7 325,50 грн., що складає 55.21 % від сплаченого судового збору, компенсувати ТОВ «Порше Мобіліті» за рахунок державного бюджету України, як то передбачено ст. 141 ЦПК України. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення змінити і викласти його резолютивну частину в іншій редакції, про що зазначено вище.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року змінити і викласти його резолютивну частину в іншій редакції:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», код ЄДРПОУ: 36422974, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», код ЄДРПОУ: 36422974, заборгованість за кредитним договором №50011626 від 23.01.2014 року станом на 08.01.2015 року у сумі 245 029,03 грн. (двісті сорок п`ять тисяч двадцять дев`ять гривень 03 копійки), яка складається з:
основної суми заборгованості за кредитом у сумі 235 299,95 грн. (двісті тридцять п`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень 95 копійок); 
відсотків за користування кредитними коштами в сумі 9 729,08 грн. (дев`ять тисяч сімсот двадцять дев`ять гривень 08 копійок).

А також стягнути заборгованість за договором про внесення змін (додатковою угодою №1) від 28.01.2015 року до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014 року станом на 03 квітня 2018 року в сумі 116023,14 грн. (сто шістнадцять тисяч двадцять три гривні 14 копійок); 
штраф в сумі 30067,13 грн. (тридцять тисяч шістдесят сім гривень 13 копійок); 
пеня в сумі 17635,74 грн. (сімнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять гривень 74 копійки); 
три відсотки річних від простроченої суми за договором про внесення змін (додаткова угода №1) від 28.01.2015 року до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014 року в сумі 5290,72 грн. (п`ять тисяч двісті дев`яносто гривень 72 копійки); 
інфляційні втрати, через невиконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про внесення змін (додаткова угода №1) від 28.01.2015 року до кредитного договору №50011626 від 23.01.2014 року, в сумі 23573,19 грн. (двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят три гривні 19 копійок), 
що в загальному розмірі становить 437 618,95 грн. (чотириста тридцять сім тисяч шістсот вісімнадцять гривень 95 копійок).

В решті рішення залишити без змін.

Судовий збір у сумі 7 325,50 грн. (сім тисяч триста двадцять п`ять гривень 50 копійок) компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», код ЄДРПОУ: 36422974, за рахунок державного бюджету України. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 26.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

       Л.А. Гірняк

       Т.В. Цюра