УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 673/1794/19
Провадження № 22-ц/4820/86/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 січня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд 
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Гринчука Р.С., (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.,
секретар судового засідання - Дубова М.В.,
з участю апелянта та її представника, заінтересованої особи та його представника, 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області в складі судді Ягодіної Т.В. від 25 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в :
У жовтні 2019 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою та просила видати обмежувальний припис на строк 6 місяців стосовно ОСОБА_2 у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, з покладенням на нього заборони перебування в місці їх спільного проживання та наближення на 100 метрів до місця їх спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 .
Заяву мотивовано тим, що вона протягом тривалого періоду часу постійно потерпає від насильства, яке чинить її син, ОСОБА_2 поводить себе агресивно по відношенню до неї, систематично вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство, провокує конфліктні ситуації, у зв`язку з чим його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вважає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидії насильству» до ОСОБА_2 слід вжити заходів тимчасового обмеження його прав.
Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25.10.2019 року у задоволенні заяви відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву та визначити тимчасові обмеження прав ОСОБА_2 .
На її думку судом не надано належної оцінки доказам у справі, не враховано, що ОСОБА_2 вчиняє дії, які ставляють у небезпеку її життя та здоров`я, вчиняє психологічних тиск, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з метою притягнення сина до юридичної відповідальності. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечив проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
В суді апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу. Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили.
Заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши матеріали справи суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є власником будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстрований і постійно проживає її син, ОСОБА_2 .
Постановою судді Деражнянського районного суду Хмельницької області від 10.04.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням ним дій психологічного характеру (образа, нецензурна лайка) по відношенню до ОСОБА_1 , провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на час її розгляду строків притягнення до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відмовляючи у задоволенні заяви суд обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав для застосування обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , врахувавши при цьому докази в справі. 
Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства.
Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень у постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
       Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 неодноразово, протягом 2018-2019 років зверталася до Деражнянського ВП Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області з приводу вжиття заходів щодо припинення протиправних дій з боку свого сина, ОСОБА_2 Однак за результатами проведених перевірок вчинення протиправних дій з боку ОСОБА_2 по відношенню до матері, ОСОБА_1 не підтвердилося. 
       В той же час, за наслідком звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів 17.07.2019 року відносно останньої було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП і заявницю було притягнуто до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції. 
       З медичної довідки КП «Деражнянська центральна районна лікарня Хмельницької області» від 18.10.2019 року, №319 вбачається, що ОСОБА_2 на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває.
       По місцю роботи ОСОБА_2 , який працює в ДНЗ «Деражнянський центр професійної освіти» майстром виробничого навчання з вересня 1993 року характеризується виключно з позитивної сторони. 
       Провівши оцінку доказів у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» підстав для видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 
       Сам по собі факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення дій психологічного характеру відносно заявниці ОСОБА_1 , (образи, нецензурна лайка), в грудні 2018 року є одиничним випадком і не свідчить про вчинення ним домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому слід врахувати, що інші випадки вчинення насильства з боку ОСОБА_2 , про що ОСОБА_1 неодноразово, 8 разів протягом 2018-2019 років, повідомляла органи поліції, не знайшли свого підтвердження (а.с. 48).
       Не впливають на правильність рішення суду першої інстанції також й інші доводи апеляційної скарги. 
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 січня 2020 року.

Судді:                                                 Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко