УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/7532/18 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А. 
Категорія 59 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів: Трояновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря 
судового засідання Ковальської Я.В.
з участю сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна Компанія»
на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Галасюка Р.А.
у цивільній справі № 296/7532/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна Компанія» про захист прав споживача та стягнення коштів, -
в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за Договором банківського вкладу №10-1400556 від 23.11.2015 р. в розмірі 9646,08 доларів США, а також: проценти за вкладом в сумі 339,39 доларів США; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі - 656,58 доларів США; та пеню на підставі ч.5 ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів" в сумі 239 652 доларів США. В обґрунтування поданого позову зазначала, що між нею та ПАТ "Український Інноваційний Банк", правонаступником якого є відповідач - ПАТ "Українська Інноваційна Компанія", 23 листопада 2015 року був укладений Договір у вигляді Заяви-договору №10-1400556 про розміщення банківського вкладу в доларах США, строком по 7 грудня 2015 року. Сума вкладу становить 9646,08 доларів США, яка повністю внесена на депозит згідно меморіального ордеру №13427510 від 23.11.2015 р. Відсоткова ставка за вкладом визначена у 7% річних. Також умовами Договору передбачено, що, якщо клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення, то Договір може бути автоматично продовженим на 12 повних періодів (повний період -14 днів). 
В день закінчення строку розміщення вкладу - 7 грудня 2015 року вона не вимагала повернення вкладу, а тому, Договір продовжив свою дію. Однак, 24 грудня 2015 року Правлінням Національного Банку України була прийнята Постанова №934 про віднесення ПАТ "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних. 25 грудня 2015 року на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду №239 у ПАТ "УКРІНБАНК" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 25.12.2015 до 24.03.2016 включно.
22 березня 2016 року Правлінням НБУ прийнята постанова №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк".
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/1162/16 від 16 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року визнано незаконним та скасовано постанову Правління НБУ №934 від 24.12.2015 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 серпня 2016 року вищевказані судові рішення залишені без змін.
Постановою Верховного суду України від 24 жовтня 2017 року зазначені судові рішення скасовані та в задоволені позову відмовлено. Висновки Верховного суду про необхідність скасування попередніх судових рішень мотивовані тим, що позов був пред`явлений неналежним позивачем.
У зв`язку зі вказаними висновками ВСУ, ПАТ "Українська Інноваційна Компанія" звернулась до суду із позовом до Національного Банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та скасування рішень. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у справі №826/14033/17 визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного Банку України від 24 грудня 2015 року №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних", визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування тимчасового адміністратора банку".
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року постанова Окружного адміністративного суду від 14.12.2017 залишена без змін.
Постанова Правління НБУ №180 від 22.03.2016 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" з моменту її прийняття скасована постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року по справі №826/5325/16. Цим же рішенням визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.03.2016 № 385 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" з моменту його прийняття.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 23.11.2016 вказана постанова залишена без змін.
13 липня 2016 року згідно рішення загальних зборів акціонерів змінено назву та види діяльності Банку, а саме: з ПАТ "УКРІНБАНК" на ПАТ "Укрінком", про що внесені відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (ЄДР). Крім того, змінено також юридичну адресу місцезнаходження товариства.
Рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрінком" від 28 березня 2017 року змінено найменування товариства як юридичної особи з "Публічного акціонерного товариства "УКРІНКОМ" на "Публічне акціонерне товариство "Українська Інноваційна Компанія". Відповідні зміни зареєстровані в ЄДР.
При цьому, ПАТ "Українська Інноваційна Компанія" являється правонаступником ПАТ "УКРІНБАНК", код ЄДРПОУ протягом всіх змін залишається незмінним - 05839888.
Згідно публічних даних Реєстру станом на 20 листопада 2017 року до видів діяльності відповідача включені в тому числі:
-  Надання  інших  фінансових  послуг  (крім страхування  та пенсійного забезпечення), н.в.і.у. (Код КВЕД 64.99);
- Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (Код КВЕД 66.19).
За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (ч,3 ст.1060 ЦК України).
Натомість, сума вкладу за Договором, із належними відсотками в повному обсязі ні по закінченню його дії, ні до дня подання даного позову не виплачена. З огляду на те, що відповідач вже змінив назву, закрив філіал за місцем проживання позивача, остання вважала, що є всі підстави для заявлення вимог про примусове стягнення коштів та нарахованих відсотків за укладеним Договором.
Розмір процентів за вкладом за весь період дії Договору становить:
Термін розміщення: з 23.11.2015 по 07.12.2015, кількість днів нарахування процентів -13 днів (з 24 листопада по 6 грудня 2015 року включно). Сума вкладу - 9646,08 доларів США, відсоткова ставка - 7%. Розмір відсотків за вкладом на 7 грудня 2015: 9646,08 х 7% : 365 х 13 = 24,05 доларів США
Умовами Договору передбачено автоматичне продовження його дії на 12 повних періодів (повний період - 14 днів). При кожній автопролонгації вкладу на наступні 14 днів процентна ставка збільшується на 0,1%, отже, в останній період автопролонгації відсоткова ставка становитиме 8,2%. Кількість днів, за які здійснюється нарахування процентів залишається незмінною при кожній автопролонгації і становить -12 днів.
Розмір процентів за 1-й період продовження Договору:
9646,08 х 7,1% : 365 х 12 = 24,39 доларів США
За 2-й період - 24,73 доларів США;
За 3-й період - 25,08 доларів США;
За 4-й період - 25,42 доларів США.
За 5-й період - 25,76 доларів США;
За 6-й період - 26,11 доларів США;
За 7-й період - 26,45 доларів США;
За 8-й період - 26,79 доларів США;
За 9 період - 27,14 доларів США;
За 10-й період - 27,48 доларів США; 
За 11-й період - 27,82 доларів США; 
За 12-й період - 28,17 доларів США
Загальна сума коштів, яку, на думку позивачки, Банк мав виплатити по закінченні терміну дії Договору (після припинення дії автопролонгації) становить 9985,47 доларів США, з яких 9646,08 доларів США - сума вкладу та 339,39 доларів США - проценти на вклад за весь період дії Договору.
Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 грошову заборгованість за Договором банківського вкладу №10-1400556 від 23.11.2015 в розмірі 9646,08 доларів США (дев`ять тисяч шістсот сорок шість доларів США 8 центів), а також: проценти за вкладом в сумі 339,39 доларів США (триста тридцять дев`ять доларів США 39 центів); 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі - 656,58 доларів США (шістсот п`ятдесят шість доларів США 58 центів); та пеню на підставі ч.5 ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів" в сумі 239652 доларів США (двісті тридцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят два долари США).
Цим же рішенням стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" в дохід держави судовий збір в сумі 1600 грн.
У поданій апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Українська Інноваційна Компанія» просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, рішенням суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що за даними виписки по угоді 10-1397869 від 09.11.2015р. за період з 09.11.2015р. по 13.07.2016р. на виконання ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивачці було сплачено 4812,16 доларів США. Оскаржуваним судовим рішенням на користь позивача присуджені відсотки до 23.05.2016р., не зважаючи на те, що станом на 23.05.2016р. у апелянта вже була відкликана банківська ліцензія і він не був банківською установою в розумінні чинного законодавства. Відповідно, й договори «за вкладом на вимогу» апелянтом також не укладаються. Приймаючи до уваги, що дія депозитного договору фактично припинилась 24.12.2015р. у зв`язку із введенням до ПАТ «УКРІНБАНК» тимчасової адміністрації, відсутні правові підстави для нарахування процентів на вклади ОСОБА_1 після 24.12.2015 року. Крім того зазначає, що відповідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Тому, позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій в розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення, відповідно до вказаної вище норми закону, є відступленням від принципу співрозмірності суми неустойки порівняно з наслідками порушення зобов`язання. Апелянт вважає, що неправомірно одночасно нараховувати пеню по ст.625 Цивільного Кодексу України та ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте суд на ці обставини уваги не звернув у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 23.11.2015 року  між ОСОБА_1 та ПАТ "Український Інноваційний Банк" був укладений Договір у вигляді Заяви-договору №10-1400556 про розміщення банківського вкладу в доларах США, строком по 7 грудня 2015 року. 
Сума вкладу становить 9646,08 доларів США, яка повністю внесена на депозит згідно меморіального ордеру №13427510 від 23.11.2015р. Відсоткова ставка за вкладом визначена у 7% річних.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що правонаступником за боргами ПАТ "Український Інноваційний Банк" є ПАТ "Українська Інноваційна Компанія".
Проте, погодитися з висновками суду неможливо.
Так у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо переходу прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк» до ПАТ «Українська інноваційна компанія», Верховний Суд зазначив, що у разі припинення діяльності суб`єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Про заміну або про відмову заміни сторони чи третьої особи її правонаступником господарський суд виносить ухвалу (частини перша та третя статті 25 ГПК України). В даному випадку – це ст.55 ЦПК.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 та 4 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частини перша статті 14 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).
Суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства (частина п`ята статті 5 ГК України).
Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які б могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правом в інших формах.
Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).
До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (частина третя статті 202 ГК України). Припинення зобов`язання регулюється главою 50 ЦК України.
Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом (частини перша та четверта статті 104 ЦК України). Частинам першій та четвертій статті 104 ЦК України кореспондує частина перша статті 59 та частина перша статті 91 ГК України. Частині першій статті 104 ЦК України також кореспондує частина перша статті 79 Закону про акціонерні товариства.
Особливості ліквідації банків встановлюються Законом про банки (згідно із частиною четвертою статті 110 ЦК України).
Реорганізація банку - злиття, приєднання, виділення, поділ банку, перетворення його організаційно-правової форми, наслідком яких є передача, прийняття його майна, коштів, прав та обов`язків правонаступникам (абзац сороковий частини першої статті 2 Закону про банки).
У разі реорганізації банку шляхом перетворення до таких правовідносин не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи. Під час проведення реорганізації банку шляхом перетворення кредитори не мають права вимагати від банку припинення чи дострокового виконання зобов`язання (частина третя статті 26 Закону про банки). 
Власники банку мають право розпочати процедуру ліквідації банку за рішенням загальних зборів лише після надання на це згоди НБУ та за умови відкликання банківської ліцензії. Ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо НБУ після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. В іншому випадку НБУ відмовляє в погодженні згідно з пунктом 2.4. глави 2 розділу ІІІ Положення про заходи впливу. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено НБУ до категорії проблемних або неплатоспроможних, НБУ та Фонд вживають щодо нього заходи, передбачені Законом про банки та Законом про гарантування вкладів (згідно із статтею 78 Закону про банки).
Правління банку зобов`язане протягом трьох робочих днів інформувати НБУ, зокрема про: про кандидатуру на призначення на посаду керівника банку, зміну юридичної адреси і місцезнаходження банку, наявність хоча б однієї з підстав для віднесення банку до категорії проблемних або неплатоспроможних або для відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, припинення банківської діяльності (згідно із пунктами 1, 2, 5 та 6 частини першої статті 46 Закону про банки).
Банк подає документи для проведення державної реєстрації змін до статуту банку після їх погодження НБУ. Перелік документів та порядок погодження змін до статуту банку встановлюються НБУ. НБУ приймає рішення про погодження змін до статуту банку або про відмову в їх погодженні не пізніше місячного строку з дня подання повного пакета документів. НБУ в установленому ним порядку вносить відповідний запис до Державного реєстру банків після проведення державної реєстрації змін до установчих документів (частини четверта та шоста-восьма статті 16 Закону про банки).
Погодження змін, що вносяться до статутів банків, регулюються, зокрема главою 1 розділу VII Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого постановою Правління НБУ від 08 вересня 2011 року № 306, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2011 року за № 1203/19941 (далі - Положення про ліцензування банків). Погодження призначення та визначення відповідності професійної придатності та ділової репутації керівників банку, керівника підрозділу внутрішнього аудиту (у разі їх зміни) регулюється главою 3 розділу VII Положення про ліцензування банків. Зокрема, відповідно до пункту 1.8 глави 1 розділу VII Положення про ліцензування банків банк у разі зміни свого найменування зобов`язаний у новій редакції статуту зробити запис про правонаступництво банку з новим найменуванням щодо передачі йому всього майна, прав і зобов`язань банку з попереднім найменуванням.
Документи, що подаються для державної реєстрації, повинні відповідати переліку вимог, передбаченому частиною першою статті 15 Закону про держреєстрацію, зокрема установчі документи банків, інших юридичних осіб, які згідно із законом підлягають погодженню (реєстрації) відповідно Національним банком України, іншими державними органами, подаються з відміткою про їх погодження відповідним органом (пункт 10).
Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (частина третя статті 36 Закону про гарантування вкладів).
Банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України (частина перша статті 4 Закону про банки). Цьому кореспондує частина перша статті 334 ГК України.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону про банки метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника. Цим завданням кореспондує мета банківського нагляду, визначена у частині першій статті 67 Закону про банки, а також мета банківського регулювання, визначена у частині першій статті 55 Закону про НБУ.
Банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій НБУ, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких НБУ здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку (абзац четвертий статті 1 Закону про НБУ).
Метою Закону про гарантування вкладів є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (стаття 1 Закону про гарантування вкладів).
Фонд та НБУ співпрацюють з метою забезпечення стабільності банківської системи України і захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків. З цією метою Фонд і НБУ укладають договір про співпрацю, який передбачає засади співробітництва цих установ у процесі регулювання і нагляду за діяльністю банків, застосування до них заходів впливу, інспекційних перевірок банків, здійснення заходів з виведення неплатоспроможних банків з ринку (частина перша статті 55 Закону про гарантування вкладів).
Тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду (частина перша статті 35 Закону про гарантування вкладів). Особливості передачі активів і зобов`язань неплатоспроможного банку визначені статтею 40 Закону про гарантування вкладів.
У разі відповідності банку, який віднесений до категорії неплатоспроможних, критеріям, встановленим нормативно-правовими актами Фонду, виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання, в якому зазначено, що найменш витратним способом виведення банку з ринку є ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб у порядку, встановленому Законом про гарантування вкладів, та подає НБУ пропозицію щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації такого банку. У такому разі тимчасова адміністрація припиняється у день отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (згідно із частиною другою статті 39 Закону про гарантування вкладів).
Відшкодування вкладникам коштів за їх вкладами після прийняття рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку з підстав, передбачених частиною другою статті 77 (відкликання банківської ліцензії) Закону про банки закріплене статтею 26 Закону про гарантування вкладів, яка також передбачає відповідне набуття Фондом статусу кредитора відповідного банку. Завершує Фонд відповідні виплати у день подання документів для внесення до Єдиного реєстру запису про ліквідацію банку як юридичної особи.
Не допускається втручання органів державної влади та інших державних органів чи їх посадових та службових осіб, будь-яких юридичних чи фізичних осіб у виконання функцій і повноважень Національного банку, Ради Національного банку, Правління Національного банку чи службовців Національного банку інакше, як в межах, визначених Конституцією України та Законом про НБУ (частина перша статті 53 Закону про НБУ). Цьому положенню кореспондує частина сьома статті 3 Закону про гарантування вкладів стосовно гарантій незалежності Фонду.
Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом. Шкода, заподіяна банку внаслідок такого втручання, підлягає відшкодуванню у порядку, визначеному законом (частини четверта та п`ята статті 5 Закону про банки).
Законодавче регулювання питань, пов`язаних з виконанням НБУ своїх функцій, установлюється або змінюється виключно Законом про НБУ. Зміна положень Закону про НБУ може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до Закону про НБУ (частина третя статті 53 Закону про НБУ).
Відповідно до змісту положень банківського законодавства лише реорганізація банку передбачає правонаступництво. Способи реорганізації банку передбачені статтею 26 Закон про банки. До реорганізації не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи.
Зміна назви акціонерного товариства (банку) без зміни його організаційно-правової форми, виключення з його назви слова «банк», виключення з видів його діяльності «діяльності комерційних банків» (КВЕД: 64.19) не є ані перетворенням цієї юридичної особи в розумінні статті 108 ЦК України (статті 87 Закону про акціонерні товариства), ані виділом в розумінні статті 109 ЦК України (статті 86 Закону про акціонерні товариства), ані припиненням шляхом злиття, приєднання або поділу в розумінні статті 106 ЦК України (статей 83-85 Закону про акціонерні товариства). Попри те, що правовий висновок щодо застосування норм права у справі № 914/3587/14 (постанова від 24 квітня 2019 року) Велика Палата Верховного Суду зробила стосовно зміни найменування (типу) акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, Велика Палата Верховного Суду не бачить підстав відходити від правового висновку, зробленого у мотивувальній частині зазначеного судового рішення (пункт 50), відповідно до якого сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.
Отже, в результаті організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року нова банківська установа відповідно до вимог статті 17 Закону про банки не утворилась.
Власники ПАТ «Український інноваційний банк», приймаючи рішення про відмову від «банківської діяльності», висловили своє бажання припинити таку діяльність, яка є складовою спеціальної правосуб`єктності банку як юридичної особи, але вони не звернулись до існуючої процедури ліквідації банку за їх рішенням, передбаченої статтею 78 Закону про банки, погодження якої з боку НБУ неможливе в силу чинності у відповідного банку статусу проблемного, що відповідає як статті 78 Закону про банки так і пункту 2.4 глави 2 розділу ІІІ Положення про заходи впливу.
Також відповідно до банківського законодавства реорганізація банку або його ліквідація за рішенням власників має відбуватись за погодження з НБУ. Відповідного погодження не встановлено. Разом з тим банківським законодавством, зокрема статтями 16 та 46 Закону про банки, також передбачено інформування та погодження з НБУ змін до статуту банку, а також їх реєстрацію тільки після погодження таких змін НБУ. Однак весь обсяг організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не погоджувався НБУ, попри те, що таке погодження є обов`язковим.
Банківське законодавство не передбачає правонаступництво у разі ліквідації банку. Крім того, з урахуванням частини шостої статті 77 Закону про банки, частини третьої статті 53 Закону про гарантування вкладів, пункту 3.1 глави 3 розділу ІІІ Положення про заходи впливу ліквідація банку ані за ініціативою НБУ, ані за ініціативою власників банку не може вважатись завершеною, оскільки не відповідає вимогам цих нормативних положень, що визначають момент закінчення ліквідації банку.
Отже, не залежно від того чи проведена ліквідація банку чи ні, банк зобов`язаний узгоджувати внесення змін до свого статуту з НБУ відповідно до вимог банківського законодавства. Ця вимога чинна незалежно від чинності Постанови НБУ про неплатоспроможність банку, Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію, Постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку, Рішення Фонду про ліквідацію банку.
Правочину між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «УКРІНКОМ» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Іншої передбаченої статтею 512 ЦК України зміни кредитора в особі ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ» (ПАТ «Українська інноваційна компанія») не доведено.
Стаття 15 Закону про банки дійсно передбачає, що слово «банк» може бути тільки в назві юридичної особи, яка зареєстрована НБУ як банк та має банківську ліцензію. З тієї точки зору, що ПАТ «Український інноваційний банк» є зареєстрованим НБУ як банк, але втратив банківську ліцензію та не відновив її, може видатися, що у цьому є певна невідповідність статті 15 Закону про банки. Однак розуміння статті 15 Закону про банки має не виходити за межі інших положень банківського законодавства. Дослівне тлумачення статті 15 Закону про банки в тому контексті, що відкликання банківської ліцензії призводить до необхідності виключення з назви банку слова «банк», не відповідає суті подальших процедур щодо банку, у якого відкликана банківська ліцензія, передбачених цим законодавством. Законом не передбачено виключення з назви банку слова «банк» після відкликання ліцензії банку. Банківським законодавством передбачена послідовність процедур для випадку відкликання банківської ліцензії. Перебування банку у цих процедурах з наявним у його назві словом «банк» не порушує мети спеціальних вимог до назви банку та слова «банк» у його назві, оскільки відсутність банківської ліцензії припиняє банківську діяльність банку але не припиняє сам банк з його існуючими правами та обов`язками, які виникли в результаті банківської діяльності до відкликання банківської ліцензії.
За змістом положень банківського законодавства (зокрема, статей 5, 74, 79 Закону про банки) недоліки в процедурах, зокрема виведення банку з ринку, можуть усуватись як незаконні та такі, що можуть порушувати права банку. Але самі по собі такі недоліки не можуть бути підставою для скасування загальної процедури виведення банку з ринку, поновлення його банківської ліцензії за наявності статусу проблемного (напр. частина десята статті 40, частина шоста статті 41, частина дванадцята статті 42 Закону про гарантування вкладів). Відповідне не спростовується зазначеною прогалиною в правовому регулюванні питання відкликання банківської ліцензії.
Скасування судом процедури виведення банку з ринку лише на підставі порушень порядку реалізації цієї процедури без спростування підстав, передбачених банківським законодавством для її ініціювання та реалізації, призводить до перебирання на себе судом функцій НБУ та Фонду як спеціальних органів, наділених банківським законодавством відповідними притаманними лише їм повноваженнями. Реалізація судом своїх повноважень у зазначений спосіб не відповідає вимогам статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, статті 53 Закону про НБУ, статті 3 Закону про гарантування вкладів.
Суд має лише усувати порушення в зазначеній процедурі, забезпечуючи законний захист прав зацікавлених сторін цієї процедури.
Дії керівництва банку, пов`язані з самостійним відновленням власних повноважень та внесенням відповідних змін до статуту ПАТ «Український інноваційний банк», не можуть виправдовуватись невиконанням НБУ перед банком своїх зобов`язань щодо повернення банківської ліцензії на підставі судових рішень у справах №№ 826/5325/16 та 826/14033/17, оскільки виконання цим банком вимог законодавства до його діяльності, як підстава отримання цієї ліцензії, є першочерговим.
Якщо банк вважає, що діями НБУ здійснене незаконне втручання у діяльність банку, то він має захищати свої права відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 5 Закону про банки, вимагаючи відшкодування заподіяної шкоди у порядку, визначеному законом.
Виконання судових рішень у справах №№ 826/5325/16 та 826/14033/17 має відбуватись відповідно до статті 115 ГПК України 1991 (статей 326 та 327 ГПК України), а не шляхом створення керівництвом банку власних процедур виведення банку з ринку, оскільки фактично суть організаційних змін банку від 13 липня 2016 року зводиться до створення власної процедури виведення проблемного банку з ринку без врахування спеціальної процедури, повноважень НБУ та Фонду, механізмів захисту кредиторів банку, передбаченої банківським законодавством.
Права банку щодо його боржників комплексно пов`язані з його зобов`язаннями перед кредиторами. У зв`язку з цим не може процес виконання зобов`язань проблемним банком здійснюватися в порядку ліквідації цього банку, а реалізація його прав бути відділеною від цього процесу. Зокрема, відповідно до банківського законодавства (частини 6 статті 38, частини першої та п`ятої статті 52 Закону про гарантування вкладів) Фонд забезпечує вимоги кредиторів банку за рахунок реалізації вимог банку до боржників.
Реорганізація банку в іншу особу, або передача прав та обов`язків банку іншій особі за іншими правочинами, навіть зміна назви, якщо це тягне трансформацію носія таких прав та обов`язків, має проводитись у спосіб, який відповідає закону, а за наявності прогалин в законодавчому регулюванні загальним принципам законодавства, в першу чергу спеціального, яке регулює банківську діяльність як специфічний вид діяльності. Не можуть ставитись діями однієї особи під загрозу система банківського нагляду, встановлена банківським законодавством, та реалізація мети цього законодавства.
Виведення банку з ринку шляхом виключення слова «банк» з його назви та «банківської діяльності» з видів його діяльності законом не передбачено. Попри те, що закон не містить прямої заборони вказаних рішень керівників банку як таких, здійснення цього без узгодження з НБУ не відповідає загальним принципам банківського законодавства.
Якщо юридична особа бажає припинити банківську діяльність, то вона має як банк вийти з ринку за процедурами, які передбачені законодавством, що регулює здійснення банківської діяльності в Україні, для виведення банку з ринку під наглядом НБУ та за участю Фонду.
Рішення про здійснення змін у статуті відповідного банку є підставою для державної реєстрації цих змін лише за умови дотримання встановленої законом процедури погодження таких змін. Дії щодо реєстрації змін до статуту банку мають здійснюватися відповідно до частини першої статті 68 Конституції України та частин другої, третьої статті 13 ЦК України, не руйнуючи систему координації та організації банківського ринку, передбачену банківським законодавством, зокрема Законом про банки та Законом про гарантування вкладів. Порушення такого порядку не відповідає публічному порядку, а також ставить під загрозу гарантовані права інших осіб, передбачені законодавством.
Враховуючи зазначене, відповідна прогалина в правовому регулюванні повернення банківської ліцензії не дає підстав вважати, що на банк не розповсюджуються вимоги банківського законодавства, в тому числі і ті, що передбачають обов`язок конкретної послідовності дій Фонду щодо банку, якого визнано проблемним та який цього статусу не змінив.
Отже, перехід прав та обов`язків від ПАТ «Український інноваційний банк» до ПАТ «УКРІНКОМ» та наступних осіб, які заявляли про своє отримання прав та обов`язків цього банку, не міг відбуватись лише на підставі виключення кредитною установою із своєї назви слова «банк» та виключення з видів своє діяльності «банківської діяльності» без дотримання вимог банківського законодавства. Організаційні зміни банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не відповідають вимогам банківського законодавства.
НБУ може поновити банківську ліцензію ПАТ «Український інноваційний банк» у разі приведення своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства, яке регулює банківську діяльність в Україні…
Стосовно належного суб`єкта, уповноваженого представляти банк у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що після запровадження Фондом у банку тимчасової адміністрації, повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом відповідно до положень п. 17 частини першої статті 2, статей 34,37,44,48 Закону про гарантування вкладів.
Скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом.
Управління банком Фондом у такому разі припиняється лише після прийняття НБУ рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ.
За наведених обставин суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача обов`язок повернути позивачці грошовий вклад, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового – про відмову в позові.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд виходить з того, що позов випливає з правовідносин, що регулюється Законом України «Про захист прав споживачів». Оскільки позивачка як споживач послуг, звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ч.6 с.141 ЦПК понесені відповідачем судові витрати підлягають компенсації за рахунок Держави.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна Компанія» задоволити.
Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна Компанія» про захист прав споживача та стягнення коштів.
Відшкодувати понесені Публічним акціонерним товариством «Українська Інноваційна Компанія» судові витрати в сумі 13215 грн. за рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 26.02.2020 року.