Постанова
Іменем  України
 
09 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 520/13473/16-ц
 
провадження № 61-2662св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - Державна казначейська служба України, 
треті особи: Головне слідче управління Служби безпеки України, прокуратура Одеської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішенняКиївського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2017 року у складі судді Васильків О. В. та постанову апеляційного суду Одеської області                              від 08 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г.,                     Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України ), треті особи: Головне слідче управління Служби безпеки України (далі - ГСУ СБУ), прокуратура Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду шляхом стягнення з Державного бюджету України через ДКС України на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 115 950 грн кожному; на відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди                  в розмірі 70 147 грн; на відшкодування ОСОБА_3 майнової шкоди                    в розмірі 16 500 грн; на відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди                        в розмірі 84 460 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 22 лютого 2016 року на підставі частини третьої статті 233 КПК України та 26 липня 2016 року на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2016 року в межах кримінального провадження № 42014000000000802 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 109, частинами першою та другою статті 258-5 КК України, посадовими особами слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області та прокуратури Одеської області проведено обшук у їхньому житловому приміщенні по                              АДРЕСА_1 
Під час обшуку вилучена значна кількість речей та документів, на які ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси 24 лютого 2016 року накладено арешт. 
Позивачі зазначали, що 22 лютого 2016 року вломилися до їхнього житла без ухвали суду, здійснили обшук та вилучили вартісну техніку, а 26 липня                  2016 року повторно на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2016 року провели обшук у їхньому житловому примішенні та вилучили придбану ними нову вартісну техніку.
Під час обшуків їм завдано моральні та фізичні страждання у зв`язку                            із втручанням в особисте життя, розголошенням слідчим особистої інформації, порушенням звичайного порядку життя, під час обшуку вилучені документи, необхідні для підготовки ОСОБА_2 наукових робіт, що вимагало від позивачів додаткового часу та зусиль на відновлення вилучених документів. Вони також понесли додаткові витрати на тимчасове користування чужою електронною технікою, на сплату додаткових витрат для придбання нової техніки. Постійне знаходження у стані невизначеності та погроз посадових осіб органів досудового розслідування завдало додаткових моральних страждань. 
Крім того, відшкодуванню підлягає шкода, завдана посадовими особами прокуратури Одеської області, які приховували правопорушення органів досудового розслідування. 
Також підлягає відшкодуванню моральна і майнова шкода, завдана                            у зв`язку із вилученням під час обшуку домашньої техніки та засобів зв`язку: ноутбука «Asus» моделі X75VB-TY016D, серійний номер НОМЕР_1 із зарядним пристроєм; ноутбука «Aser» моделі Aspire 5315-101G08M, серійний номер НОМЕР_2 із зарядним пристроєм; мобільного телефону «Samsung» модель GT-C3510 з сім карткою «ACE card» та флеш-карткою «Micro-SD» 2GB 0939CI3855Y із зарядним пристроєм та іншого майна, переліченого у протоколах обшуків.
Позивачі вказували, що органи досудового розслідування на протязі року продовжують свідомо створювати їм перешкоди, не пред`являючи жодної підозри у кримінальному провадженні і застосовують до них заходи психологічного тиску шляхом втручання в особисте життя, погроз, зняттям інформації з комунікаційних мереж, переслідуванням тощо.
Відшкодуванню підлягає вартість всіх вилучених речей під час обшуків,                   а також вартість робочого часу, витраченого на відновлення вилучених документів.
Оскільки протягом шести місяців після проведення оперативно-розшукових заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів, та ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  просили суд стягнути з Державного бюджету України через ДКС України на відшкодування моральної шкоди по 115 950 грн кожному; на відшкодування ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 70 147 грн; на відшкодування ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 16 500 грн; на відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 84 460 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2017 року,                 з урахування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 19 січня                         2018 року про виправлення описки, у задоволенні позову                                  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що проведення обшуків та накладення арешту на вилучене майно не свідчить про завдання шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності підстав для відшкодування шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між діями та шкодою, що позивачами доведено не було. 
Позивачами не надано належних і допустимих доказів завдання їм моральної шкоди діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 08 листопада                       2018 року, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що позивачі не надали доказів на підтвердження факту завдання їм моральної шкоди органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури, суду а також наявності вини цих органів,                            у зв`язку з чим підстави для її відшкодування відсутні.
Позивачі оскаржували дії слідчого судді до апеляційного суду у порядку, встановленому КПК України щодо надання дозволу на проведення обшуку               у житловому приміщенні, законності накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно і у задоволенні їх скарг було відмовлено (ухвали слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року,                     02 червня 2016 року, 02 листопада 2016 року, 17 листопада 2016 року;                        та ухвали апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року,                     04 квітня 2016 року, 08 квітня 2018 року, якими ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні клопотань про незаконне проникнення до житлових приміщень та проведення обшуків, скасування накладення арешту на майно).
Позивачі також оскаржували дії слідчих слідчого відділу Управління СБУ                   в Одеській області та прокурора Одеській області щодо законності проведення обшуку, а також законності накладення арешту на вилучене майно і за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси суду від 17 листопада                 2016 року у справі № 522/20591/16-к відмовлено у задоволенні клопотання про визнання неправомірними дій органу досудового слідства та скасування арешту тимчасово вилученого майна.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У січні 2019 року  ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У лютому 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішенняКиївського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2017 року                      та постанову Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада                       2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки згідно                 з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга була відправлена до Верховного Суду 29 січня 2019 року.
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 11 лютого 2019 року визнано наведені  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3  підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме запропоновано надати докази поважності пропущеного строку. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                         від 15 березня 2019 року у відкритті касаційного провадження в частині касаційного оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси                        від 13 вересня 2017 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3  відмовлено, оскільки підстави наведені ними для поновлення пропущеного строку визнані неповажними, інші підстави заявники не надали, ухвалу Верховного Суду від 11 лютого 2019 року про залишення касаційної скарги без руху не виконали.
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задоволено та поновлено строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2017 року                      і постанови Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року. Відкрито касаційне провадження в частині касаційного оскарження                 ОСОБА_1 судових рішень у даній справі та витребувано цивільну справу № 520/13473/16-ц з Київського районного суду м. Одеси 
У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для відшкодування шкоди є сплив 6-ти місячного строку після проведення оперативно-розшукових заходів та факт того, що після цього строку не було розпочато кримінальне провадження за результатами цих заходів.
Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та не звернули уваги на те, що у зв`язку з бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та суду в частині відновлення їх порушених прав, щодо яких були застосовані заходи кримінально-правового характеру, але не було встановлено їхніх протиправних дій та стосовно яких не було порушено кримінальне провадження, на підставі частини першої статті 1166 ЦК України та частини сьомої статті 1176 ЦК України підлягає відшкодуванню заподіяна їм шкода.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У квітні 2019 року Управління СБУ в Одеській області подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що судові рішення                    є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами. 
Сам факт проведення обшуків і накладення арешту на вилучене майно не свідчить про завдання шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки право на її відшкодування виникає за наявності незаконного рішення, дії чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Позивачі не довели факту незаконного проведення обшуку за місцем їхнього проживання, а також факт незаконного накладення арешту на вилучене                 в ході обшуку майно, або про вчинену дію чи допущену бездіяльність з боку органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, які є підставою для відшкодування шкоди.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
22 лютого 2016 року на підставі частини третьої статті 233 КПК України                    та 26 липня 2016 року на підставі ухвали Приморського районного суду                  м. Одеси від 06 липня 2016 року в межах кримінального провадження                                         № 42014000000000802 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 109, частинами першою та другою статті 258-5 КК України, посадовими особами слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області та прокуратури Одеської області проведено обшук                  у житловому приміщенні позивачів по АДРЕСА_1 (а. с. 13-17, 36-44, 120-122, т.1).
 
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси                                 від 23 лютого 2016 року надано дозвіл слідчим слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області на проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_2 в рамках кримінального провадження                            № 42014000000000802 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 109, частинами першою та другою статті 258-5 КК України з метою відшукання та вилучення речей та документів, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 147-149, т.1).
 
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси                                        від 24 лютого 2016 року клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області, погодженого з прокурором віділлу прокуратури Одеської області про арешт майна в рамках кримінального провадження                            № 42014000000000802 задоволено. Накладено арешт на тимчасово вилучені у кримінальному провадженні № 42014000000000802 предмети та документи (а.с. 150-152,155-161, т.1).
 
Ухвалами слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси                                     від 22 березня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо незаконного проникнення до житла та проведення обшуку, а також скасування арешту з майна (а.с. 51-54, 153, 154, т.1).
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року про арешт майна                          у кримінальному провадженні № 42014000000000802 залишено без задоволення. Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2016 року про арешт майна у кримінальному провадженні                                          № 42014000000000802 залишено без змін. (а.с. 64-67, т.1).
 
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси                                 від 02 червня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, вилученого під час про ведення обшуку                            у житловому приміщенні по АДРЕСА_1 (а.с. 68-70,                162-164, т.1).
 
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси                             від 06 липня 2016 року клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області погодженого                             з заступником начальника відділу прокуратури Одеської області про проведення обшуку в рамках кримінального провадження                                            № 42014000000000802 задоволено. Надано дозвіл на проведення обшуку               у квартирі АДРЕСА_2  з метою відшукання та вилучення речей та документів ТОВ НТВФ «Промсервіс» (а.с. 128-131, 168-171, т.1). 
 
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси                                    від 02 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, вилученого під час проведення обшуку у житловому приміщенні по АДРЕСА_1 майна (а.с. 86-88, 165-167, т.1).
 
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси                               від 17 листопада 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні клопотання про визнання неправомірними дій органу досудового слідства та скасування арешту тимчасово вилученого майна (а.с. 92, 93, 172, т.1).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга   ОСОБА_1  задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 23ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (стаття 1176 ЦК України).
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. 
Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів (частина друга статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Судами установлено що 22 лютого 2016 року на підставі частини третьої статті 233 КПК України та 26 липня 2016 року на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2016 року в межах кримінального провадження № 42014000000000802 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 109, частинами першою та другою статті 258-5 КК України, посадовими особами слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області та прокуратури Одеської області проведено обшук у житловому приміщенні позивачів по                               АДРЕСА_1 .
Зважаючи на те, що стосовно позивачів проводились не оперативно-розшукові, а слідчі дії (обшук, виїмка), зазначені дії проводились в рамках кримінального провадження № 42014000000000802, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди згідно частини другої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Матеріали справи не містять і позивачі не надали доказів на підтвердження незаконності проведення заходів, зокрема обшуку та накладення арешту на майно, про бездіяльність органів досудового розслідування, прокуратури                  і суду.
Протягом 2016 року позивачі неодноразово звертались до Приморського районного суду м. Одеси із заявами в порядку КПК України щодо неправомірності дій органів досудового розслідування і прокуратури                        у зв`язку із проникненням до житла, проведення обшуків 22 лютого                      2016 року та 26 липня 2016 року, а також арешту тимчасово вилученого майна.
Ухвалами слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси                                     від 22 березня 2016 року, від 02 червня 2016 року, від 02 листопада                            2016 року, 17 листопада 2016 року позивачам відмовлено у задоволенні клопотань про незаконне проникнення до житлових приміщень та проведення обшуків, скасування накладення арешту на майно.
На підставі ухвал апеляційного суду Одеської області від 31 березня                      2016 року, від 04 квітня 2016 року і від 08 квітня 2018 року, апеляційні скарги позивачів були залишені без задоволення, а указані ухвали слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси залишені без змін.
Обшук, вилучення та арешт майна проводився у житловому приміщенні позивачів по АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження № 42014000000000802 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьої статті 109, частиною першою та другою статті 258-5 КК України, на підставі ухвал слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого                     2016 року, від 24 лютого 2016 року і від 06 липня 2016 року.
Доводи касаційної скарги про те, що підставою для відшкодування шкоди є сплив 6-ти місячного строку після проведення оперативно-розшукових заходів та факт того, що після цього строку не було розпочато кримінальне провадження, безпідставні, оскільки стосовно позивачів проводились не оперативно-розшукові, а слідчі дії (обшук, виїмка) у кримінальному провадженні № 42014000000000802, у зв`язку з чим до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення частини другої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури                       і суду».
У порядку передбаченому КПК України, перевірялась законність та правомірність дій слідчих слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області, прокурора Одеської області у порядку для оскарження рішень органів,і слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси у порядку для оскарження судових рішень винесених за результатами судового розгляду, щодо обставини проведення обшуку з вилученням майна позивачів і дії указаних органів визнані правомірними та законними, а судові рішення залишені у силі.
Позивачі також оскаржували дії слідчих слідчого відділу Управління СБУ                в Одеській області, прокурора Одеської області щодо законності проведення обшуку, а також законності накладення арешту на вилучене майно і за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року у справі № 522/20591/16-к відмовлено у задоволенні клопотання про визнання неправомірними дій органу досудового слідства та скасування арешту тимчасово вилученого майна.
Позивачами не було надано належних і допустимих доказів завдання їм моральної шкоди діями чи бездіяльністю органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою.
Позивачі неодноразово звертались до Приморського районного суду                           м. Одеси із заявами в порядку КПК України щодо неправомірності дій правоохоронних органів щодо проникнення до житла, проведення обшуків 22 лютого 2016 року та 26 липня 2016 року, а також арешту тимчасово вилученого майна, за результатами розгляду яких ухвалами слідчих суддів Приморського районного суду м. Одеси, які залишені без змін апеляційним судом Одеської області, залишені без задоволення.
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони є недоведеними, ґрунтуються на неправильному тлумаченні                        ОСОБА_1 норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки судом доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Усі доводи касаційної скарги були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Д. Д. Луспеник
                                                                                                          Б. І. Гулько
     Г. В. Кривцова