ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/16143/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,
                                        за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,
                                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Національної поліції України, про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2019, - 

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Національної поліції України, в якому просив зобов`язати Національну поліцію України зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 до вислуги років у поліції, наявну на момент переходу на службу у Національній поліції України вислугу років у податковій міліції, що станом на 14.05.2012 становила 13 років 08 місяців 27 днів.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 позов задоволено у повному обсязі та суд вийшов за межі позовних вимог. Визнав протиправним не зарахування Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_1 вислуги років у поліції, наявну на момент зарахування на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції. Зобов`язав Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років у поліції, наявну на момент зарахування на службу до Національної поліції України вислугу років у податковій міліції.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.  
В судовому засіданні представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Представники апелянтів, будучи повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання з належним чином підтвердженими повноваженнями на представництво сторони у суді, не з`явилися. 
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без участі осіб, які не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до трудової книжки позивача, послужного списку, ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції ДПС України та Міндоходів України в період з 17.07.1998 по 14.05.2012.
З 14.05.2012 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справи та з 07.11.2015 в національній поліції.
ОСОБА_1 звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою про надання інформації щодо вислуги років.
Листом від 12.09.2018 №К-313о/п/42-02/04-18 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомив позивача, що станом на 07.11.2015 вислуга років останнього становила 03 роки 05 місяців 23 днів, зазначивши, що вислуга років в органах державної податкової служби України не зараховується до стажу служби в поліції.
Вважаючи дії відповідача з приводу обчислення вислуги років неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що служба позивача в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, тобто, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».
Апелянти, в свою чергу вказують, що служба позивача в органах податкової міліції не має зараховуватись до вислуги років у поліції, та судом першої інстанції порушено п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки перелік складових, які включаються до стажу служби в поліції, є вичерпним.
Проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1   ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII   (далі   Закон № 580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до ст.78 Закону №580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби в поліції зараховуються:  1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;  4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;    5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.
Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Згідно пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України   держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені   статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». 
Відповідно до ч. 4   ст. 78 Закону № 580-VIII, порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Приписами п.п. 3-6 ч. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»   зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього   Закону   та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015, який набрав чинності 29.12.2015, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»   доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених   Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності   Законом України «Про Національну поліцію».
Відповідно до   статті 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.
Відповідно до статей 24, 26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-XII особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ. Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».
Отже, взаємозастосування зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що служба у податковій міліції за своє суттю є службою в органах внутрішніх справ України.
Крім того, позивачу під час проходження служби у податковій міліції було присвоєно спеціальне звання - лейтенант податкової міліції, а в подальшому старший лейтенант податкової міліції, яке у свою чергу призначалось на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114. 
Отже, судом першої інстанції вірно вказано, що служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, тобто має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького складу, тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі п. 3 ч. 2   ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію».
Таким чином, відповідачами не доведено правомірність дій щодо незарахування стажу роботи позивача у податковій міліції у відповідності до вимог, встановлених ч. 2   ст. 19 Конституції України   та ч. 3   ст. 2 КАС України, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду І інстанції щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції.
Враховуючи наведене вище та доводи, викладені в апеляційних скаргах, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Національної поліції України, про зобов`язання вчинити дії  - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко  

                                                                                                    О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 27.01.2020