ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/1826/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
секретар судового засідання Лащенко Р.В. 
за участі представника позивача Гамаюнова Д.Є.
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 р. (суддя Пасічник Ю.П., повне судове рішення складено 30.10.2019 р.) в справі № 340/1826/19 за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
          Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в розмірі 10309,50 грн. на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період проходження відповідачем військової служби в Збройних Силах України ним  втрачено особисту зброю автомат АКС-74 № НОМЕР_2 та набої до нього в кількості 30 шт. За цим фактом проведено службове розслідування та наказом командира військової частини прийнято рішення про відшкодування відповідачем нанесеного збитку, розмір якого відповідно до  постанови Верховної Ради України від 23.06.1995 р. №243/95-ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі»  склав 11455 грн. Відповідачем добровільно сплачено частину грошових коштів в розмірі 1145,50 грн., решту суми, яка складає 10309,50 грн., позивач просить стягнути з відповідача.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 р. в задоволенні позову відмовлено.
          В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що сума збитків, нанесених державі, має бути відшкодована винною особою у десятикратному розмірі, як це встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 880 від 02.11.1995 р. Крім того, відповідач, будучи ознайомленим з наказом командира військової частини від 29.01.2015 р. № 121 про притягнення до матеріальної та дисциплінарної відповідальності, не оскаржив наказ.
          В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
          Відповідач в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2014 р. № 283 відповідача  зараховано до списку особового складу частини.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 відповідач з 24.11.2014 р. приймав участь в антитерористичній операції.
23.12.2014 р. відповідач в період проходження військової служби, повернувшись  до бліндажу базового табору після несення служби в наряді, ліг відпочивати, залишивши особисту зброю, автомат АКС-74 № НОМЕР_2 та набої до нього в кількості 30 шт., всередині бліндажу біля входу. Прокинувшись, виявив відсутність особистої зброї та набоїв.
Наказом командира військової частини від 25.12.2014 р. № 265 за фактом втрати відповідачем зброї та набоїв призначено службове розслідування.
23.01.2015 р. за результатами проведеного розслідування складено акт, яким встановлено, що  причиною втрати особистою зброї є недисциплінованість та безвідповідальність відповідача.
Результати службового розслідування затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 23.01.2015 р., яким  видано наказ № 121 від 29.01.2015 р. «Про виявлені недостачі та відшкодування збитків, нанесених державі по службі ракетно-артилерійського озброєння», згідно з яким прийнято рішення про утримання з відповідача завданих збитків, розмір яких склав 1108,72 грн., а з урахуванням кратності « 10» сума відшкодування склала 11455 грн. 
На підставі наказу №121 від 29.01.2015 р. в книгу обліку недостач внесено відповідні записи.
Відповідачем 15.02.2015 р. добровільно сплачено грошові кошти в розмірі 1145,50 грн., що підтверджується копією прибуткового касового ордеру №8 та записом в книзі грошових стягнень і нарахувань.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 24.04.2015 р. №121 відповідача звільнено з військової служби, сума збитку в розмірі 10309,50 грн. залишилась непогашеною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з не встановлення в ході службового розслідування  підстав, передбачених Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим  постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. № 243/95-ВР,   а тому відповідач має нести матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Також суд першої інстанції вважав, що висновки позивача, що в даному випадку має місце не втрата, а недостача зброї, є безпідставними, оскільки спростовуються актом службового розслідування, складеним саме за фактом втрати зброї.
Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу як призваний за мобілізацією з 18.11.2014 р., в тому числі у складі військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3  від 24.04.2015 р. № 121 солдата ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 24.04.2015 р.  Цим же наказом визначена сума збитків державі, нанесена солдатом ОСОБА_1 , в розмірі 11455 грн. 
23.12.2014 р. відповідач в період проходження військової служби, повернувшись  до бліндажу базового табору після несення служби в наряді, ліг відпочивати, залишивши особисту зброю, автомат АКС-74 № НОМЕР_2 та набої до нього в кількості 30 шт., всередині бліндажу біля входу. Прокинувшись, виявив відсутність особистої зброї та набоїв.
Наказом командира військової частини від 25.12.2014 р. № 265 за фактом втрати відповідачем зброї та набоїв призначено службове розслідування.
23.01.2015 р. за результатами проведеного розслідування складено акт, яким встановлено, що  причиною втрати особистою зброї є недисциплінованість та безвідповідальність відповідача.
Результати службового розслідування затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 23.01.2015 р., яким  видано наказ № 121 від 29.01.2015 р. «Про виявлені недостачі та відшкодування збитків нанесених державі по службі ракетно-артилерійського озброєння», згідно з яким прийнято рішення про утримання з відповідача завданих збитків розмір яких склав 1108,72 грн., а з урахуванням кратності « 10» сума відшкодування склала 11455 грн. 
На підставі наказу №121 від 29.01.2015 р. в книгу обліку недостач внесено відповідні записи.
Відповідачем 15.02.2015 р. добровільно сплачено грошові кошти в розмірі 1145,50 грн., що підтверджується копією прибуткового касового ордеру №8 та записом в книзі грошових стягнень і нарахувань.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Підстави і  порядок  притягнення  до матеріальної відповідальності військовослужбовців і  призваних  на  збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час  виконання  ними  службових  обов`язків,  передбачених  актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. № 243/95-ВР (далі – Положення).
За змістом пункту 2 Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Відповідно до пункту 3 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їх поведінки;
в)  причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;
г)  вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Згідно з пунктом 8 Положення залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (пункт 10 Положення).
За змістом пункту 13 Положення  військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:
- умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;
- приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;
- заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;
- дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;
- недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Суд погоджує висновок суду першої інстанції, що в ході службового розслідування за фактом втрати  зброї солдатом ОСОБА_1  не встановлена жодна з перелічених підстав, відповідно, відповідач має нести матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 29.01.2015 р. №121 визначена сума  заподіяного збитку, яка  склала 1145,50 грн., а саме автомат АКС-74 -  1108,72 грн., набої  36,78 грн.
Сума в розмірі 1145,50 грн. добровільно внесена відповідачем, що вказує на повне погашення заподіяної шкоди.
Також є обґрунтованим зазначення судом першої інстанції  про безпідставність посилання позивача на те, що в цьому  випадку має місце не втрата, а недостача зброї, через спростування цього актом службового розслідування, складеного саме за фактом втрати зброї.
Термін «нестача військового майна» визначено  Положенням про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 р. № 748, відповідно до якого  нестача військового майна - перевищення кількісних показників обсягу військового майна за даними облікових документів над даними про його фактичну наявність, установленими під час інвентаризації.
Тобто, нестача військового майна може мати місце та встановлена лише за результатами інвентаризації.
Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 р. № 880, проте посилання апелянта на цей перелік є безпідставним, оскільки в цьому випадку має місце втрата зброї, а не її нестача чи розкрадання.
Справа судом першої інстанції розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України судові рішення в цій справі касаційному оскарженню не підлягають.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 р.  в справі № 340/1826/19 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 р.  в справі № 340/1826/19 за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 17.02.2020 р та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 18.02.2020 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко