ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 року
м. Харків

Справа № 622/902/17
Провадження № 22-ц/818/904/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.
Суддів Кіся П.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря Плахотнікової І.О.
Учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
відповідач -  ОСОБА_3 
третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області
третя особа - ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу 
заапеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року, постановлену суддею Квіткою О.О., за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна, 
УСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила розподілити майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 169,3 кв.м., житловою площею 127,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами (літ. «А-1» - будинок, літ. «а» - підвал, літ. «а1» - тамбур, літ. «а2»- ґанок, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - альтанка, № 1-3 - огорожа), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також зняти арешт з вказаного будинку, накладений постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шиндель Володимира Анатолійовича від 15.08.2017 про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 53714823 з виконання виконавчого листа Золочівського районного суду Харківської області № 622/877/15-ц від 29.03.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 174 000 (сто сімдесят чотири тисячі) доларів США за договором позики від 02.07.2015 та 3775, 80 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

12.11.2019 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна майна – Ѕ частини житлового будинку загальною площею 169,3 кв. м, житловою площею 127,4 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами (літ. «А-1» - будинок, літ. «а» - підвал, літ. «а1» - тамбур, літ «а2» - ганок, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - альтанка, № 1-3 – огорожа), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .
Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпеченнгя позову шляхом накладання арешту на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 169,3 кв. м, житловою площею 127,4 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами.
Посилається на ст. 150 ЦПК України, що  позов забезпечується  накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.
Скарга містить посилання на те, що відповідно до приписів ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення може відбуватись на ту частину майна боржника - в даному випадку відповідача ОСОБА_2 , що не є спірною і належить йому на праві власності.

Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову судом не враховано, що за рішенням, що стягується позивач ОСОБА_1 не є боржником, оскільки від позовних вимог у відношенні неї представник ОСОБА_3 відмовився, тому за даним рішенням боржник є ОСОБА_2 .

Разом з тим зазначає, що в матеріалах справи, що повернулись після касаційного перегляду справи містяться докази придбання спірного домоволодіння під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову, яке просить застосувати позивач, заборонить виконавцю виконувати виконавчі дії, по суті є зупиненням виконання рішення та посилався на статтю 11 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Відповідно до п.п. 1, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
В заяві про забезпечення позову та з урахуванням уточнень заявлених в суді першої інстанції, ОСОБА_1 просила зупинити продаж арештованого майна та накладення на нього арешту.

Судом першої інстанції розглянуто вимоги заяви про забезпечення позову та відмовлено у її задоволенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову лише шляхом накладання арешту на Ѕ частину спірного домоволодіння.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія погоджується з судом першої інстанції щодо відмови у накладанні арешту на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 169,3 кв. м, житловою площею 127,4 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, звертаючи увагу на те, що арешт на домоволодіння вже накладено. Зняття такого арешту є однією з позовних вимог ОСОБА_1 . 

Посилання в суді апеляційної інстанції на те, що у подальшому арешт виконавця було скасовано не підтверджено будь-якими доказами. До того ж така обставина не існувала на час розгляду питання судом першої інстанції.

Про застосування іншого засобу забезпечення позову крім накладання арешту ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заявлялось.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. 251, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилити. .
Ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню до Верховного Суду не підлягає.
Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                                   П.В. Кісь
                                                                              В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.