УХВАЛА
13 січня 2020 року
м. Київ
справа № 2-251/12
провадження № 61-81ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю., 
учасники справи:
стягувач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
боржник - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик Олена Борисівна,
 
розглянувши касаційну скаргу Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 6 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1  про визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик Олени Борисівни, заінтересована особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик О. Б., заінтересована особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»).
ОСОБА_1 скаргу обґрунтовував тим, що на примусовому виконанні у Новоград-Волинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало виконавче провадження, відкрите на виконання виконавчого листа № 2-251/12, виданого 22 лютого 2012 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 внесено обтяження - арешт всього нерухомого майна.
31 січня 2019 року головним державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик О. Б. на підставі пункту 9 частини першої статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-251/12, виданого 22 лютого 2012 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області.
18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до                      Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про вжиття заходів щодо скасування арешту, накладеного на належне йому майно у межах виконавчого провадження, проте відповіді не отримав. 
З бездіяльністю головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик О. Б. щодо незняття арешту з майна боржник не погодився та вказав, що у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається.
З цих підстав ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик О. Б.; зобов`язати головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик О. Б. розглянути заяву про зняття арешту з майна від 18 червня 2019 року; вжити заходи щодо скасування арешту, накладеного на майно у межах виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого листа № 2-251/12, виданого 22 лютого 2012 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області.
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 6 вересня 2019 року скаргу задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик О. Б.
Зобов`язано головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик О. Б. вжити заходи щодо скасування арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого листа № 2-251/12, виданого 22 лютого 2012 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області. 
У іншій частині скарги відмовлено.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року апеляційну скаргу Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишено без задоволення, ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 6 вересня 2019 року - без змін. 
24 грудня 2019 року Новоград-Волинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 6 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити. 
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що 22 лютого 2012 року         Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області видано виконавчий лист № 2-251/12.
Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно  ОСОБА_1 
31 січня 2019 року головним державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик О. Б. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-251/12, виданого 22 лютого 2012 року Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду. 
18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до                      Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про вжиття заходів щодо скасування арешту, накладеного на належне йому майно у межах виконавчого провадження.
Судами також установлено, що орган державної виконавчої служби надав відповідь на звернення  ОСОБА_1 .
Статтею 451 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до частин першої та другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у цій же редакції Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Задовольняючи частково скаргу  ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що підставою для зняття арешту з майна боржника є закінчення виконавчого провадження, тому бездіяльність державного виконавця суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Відмовляючи у задоволенні інших вимог скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із недоведеності вимог ОСОБА_1 , оскільки встановив, що орган державної виконавчої служби надав відповідь на звернення боржника від 18 червня 2019 року. 
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Статтею 6 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України). 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
З урахуванням того, що судове рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 6 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики і мотивованих посилань на таку обставину касаційна скарга не містить, на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження. 
Зазначення у постанові Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом. 
Керуючись статтею 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 6 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1  про визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Кулик Олени Борисівни, заінтересована особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                        С. О. Карпенко 
В. О. Кузнєцов
М. Ю. Тітов