ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 522/817/18
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2381/19
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів - Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря - Сороколет Ю.С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на ухвалу Приморського районного суду м.Одеса від 08 лютого 2019 року, постановленої під головуванням судді Абухіна Р.Д., 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви
У січні 2018 року кредитна спілка «Перше кредитне товариство» (далі-КС«ПКТ», кредитна спілка) звернулася до суду із заявою про визнання документів такими, що не підлягають виконанню, а саме виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси від: 
- 21 листопада 2017 року № 522/499/17, за виконавчим провадженням Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі-Другого Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області) № 55227983 від 23 листопада 2017 року про стягнення з КС«ПКТ» на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 16 411,27 грн.;
- 14 жовтня 2010 року № 2-5700/10, за виконавчим провадженням № 54978009 від 24 жовтня 2017 року Другого Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області про стягнення з КС«ПКТ» на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 43 003,42 грн;
- 04 липня 2012 року № 2/1522/2109/12, за виконавчим провадженням № 55267890 від 29 листопада 2017 року Другого Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області про стягнення з КС«ПКТ» на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 22 331,00 грн.;
- 21 червня 2012 року № 2/1522/6783/12, за виконавчим провадженням № 55267625 від 24 листопада 2017 року Другого Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області про стягнення з КС«ПКТ» на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 9 627,57 грн.

Зміст судового рішення першої інстанції
Справа розглядалась судами неодноразово.
Останньою ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 08 лютого 2019 року заяву кредитної спілки задоволено частково.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси № 522/499/17 від 21 листопада 2017 року, за виконавчим провадженням Другого Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області № 55227983 від 23 листопада 2017 року про стягнення з КС«ПКТ» на користь ОСОБА_1 16 411,20 грн. у частині погашення боржником КС«ПКТ» заборгованості в розмірі 15 860,07 грн. згідно з умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі № 7/17-2087-2011 за заявою кредитора ОСОБА_5 до КС«ПКТ» про визнання банкрутом.
Відмовлено КС«ПКТ» у задоволенні заяви про визнання такими, що не підлягають виконанню, інших зазначених вище виконавчих листів.
Скасовано зупинення виконавчого провадження у справі № 522/817/18 на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2018 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню за виконавчими листами Приморського районного суду м. Одеси №2-5700/10 від 14 жовтня 2010 року на користь ОСОБА_2 , №2/1522/2109/12 від 04 липня 2012 року на користь ОСОБА_3 , №2/1522/6783/12 від 21 червня 2012 року на користь ОСОБА_4 , №522/499/17 від 21 листопада 2017 року на користь ОСОБА_1 
В задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення судових витрат відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзивів на скаргу 
В апеляційній скарзі кредитна спілка просить скасувати ухвалу суду в частині відмови їй у визнанні виконавчих листів про стягнення з неї грошових коштів на користь стягувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що не підлягають виконанню, та задовольнити її заяву в цій частині в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що три зазначені вище виконавчі листи не підлягають виконанню, оскільки ще 31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі №7/17-2087-2011 про визнання КС«ПКТ» банкрутом. 
05 квітня 2013 року у даній справі Господарським судом Одеської області затверджено мирову угоду між кредитною спілкою та комітетом її кредиторів, пунктом 5.2. якої визначено, що виконавчі провадження на користь будь-кого з кредиторів, вимоги якого охоплюються цією угодою, за постановою державного виконавця повинні бути закінчені протягом одного місяця. 
До Господарського суду Одеської області стягувачи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заявляли вимоги про визнання їх конкурсними кредиторами, тому грошові зобов`язання кредитної спілки перед ними вважаються погашеними.
Відзив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на апеляційну скаргу мотивований тим, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, а тому задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року апеляційна скарга представника ОСОБА_6 в інтересах  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеса від 08 лютого 2019 року визнана неподаною та повернута апелянту.
Учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що відповідно до правил ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.
Судове рішення відносно ОСОБА_1 не оскаржено, а тому згідно ч.1ст.367 ЦПК України не перевіряється.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи та мотиви, якими керувався апеляційний суд
Частинами 1,2 ст.432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, за заявою боржника визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю, якщо його було видано помилково або якщо обв`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Апеляційним судом встановлено, що згідно п.1.1 договорів:
-№ЛВ-1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 21 вересня 2009 року, укладеного між КС«ПКТ» та  ОСОБА_4 , дата повернення внеску-21 жовтня 2010 року;
-№ЛВ-20/0041/09/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 21 вересня 2009 року, укладеного між КС«ПКТ» та  ОСОБА_4 , дата повернення внеску-19 вересня 2009 року;
-№НИ-1/594/08/132 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 05 травня 2008 року, укладеного між КС«ПКТ» та  ОСОБА_2 , дата повернення внеску-05 травня 2009 року;
-№НИ-1/0321/09/1795 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 05 травня 2009 року, укладеного між КС«ПКТ» та  ОСОБА_2 , дата повернення внеску-05 серпня 2009 року;
-№ПО-1/0322/09/1065 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 30 липня 2009 року, укладеного між КС«ПКТ» та   ОСОБА_3 , дата повернення внеску-21 жовтня 2010 року.
Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07 липня 2010 року з КС«ПКТ» на користь ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти в розмірі 45 280,40 грн.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2012 року з КС«ПКТ» на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти в розмірі 22 331,00 грн.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2012 року з КС «ПКТ» на користь ОСОБА_4 стягнуто грошові кошти в розмірі 9 507,57 грн.
Зазначені рішення суду набрали чинності та на їх підставі стягувачам видано відповідні листи , які звернуті до примусового виконання.
На даний час на виконання вищезазначених виконавчих листів Другим Приморським ВДВС ГТУЮ в Одеській області відкриті виконавчі провадження ВП № 54978009, ВП № 55267890, ВП № 55267625, які входять до складу зведеного виконавчого провадження ВП № 55380583, що перебувають на виконанні та по яким проводяться виконавчі дії.
Виконавче провадження ВП № 55227983 про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 завершено згідно п.2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з затвердженням мирової угоди, укладеної між сторонами в процесі виконання. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31 травня 2011 року порушено провадження у справі №7/17-2087-2011 про визнання КС«ПКТ» банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів КС«ПКТ» та боржником в особі арбітражного керуючого у справі № 7/17-2087-2011 за заявою кредитора ОСОБА_5 , до боржника - КС«ПКТ», про визнання банкрутом, та припинено провадження у справі про банкрутство КС«ПКТ».
Зазначена ухвала є чинною дотепер.
Пунктом 8 вказаної ухвали від 05 квітня 2016 року передбачено, що «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч.2ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон №2343-XII від 14 травня 1992 року), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає».
Відповідно до Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі до банкрутство, а поточні кредитори-кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Апеляційним судом встановлено, що до Господарського суду Одеської області стягувачи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заявляли вимоги про визнання їх конкурсними кредиторами.
Оскільки, як зазначалось вище, дата повернення внесків виникла  ОСОБА_2 -05 травня та 05 серпня 2009 року відповідно,  ОСОБА_3  21 жовтня 2010 року та  ОСОБА_4 -19 вересня 2009 року та 21 жовтня 2010 року відповідно, тобто право вимоги кредиторів  до боржника виникло до порушення ухвалою Господарського суду Одеської області від 31 травня 2011 року провадження у справі про банкрутство КС«ПКТ», висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є поточними, а не конкурсними кредиторами, є помилковим.
Згідно з абз.25ч.1ст.1 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобов`язання або припинення зобов`язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.
Відповідно до ч.5ст.1ст.31 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються та вважаються погашеними.
Згідно ч.15ст.11 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов`язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі ст.14 цього Закону.
Відповідно до ч.1ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.
Згідно ч.2 ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.
Оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС«ПКТ» було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 12 липня 2011 року №124, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року.
Таким чином, відповідно до Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ») та який підлягав застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС«ПКТ» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2008-2011 - вимоги осіб до КС«ПКТ», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС«ПКТ», а саме - до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр») є погашеними. 
II
Правові підстави застосування положення ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС«ПКТ».
Відповідно до п.11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції Закону, яка набула чинності 19 січня 2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.
Провадження у справі про банкрутство КС«ПКТ» було порушено ухвалою господарського суду Одеської області від 31 травня 2011 року, тобто до набрання чинності Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року в редакції, яка набрала чинності 19 січня 2013 року.
Отже, за прямими приписами п.11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції Закону, яка набула чинності 19 січня 2013 року) до правовідносин КС«ПКТ» та його кредиторами підлягають застосуванню саме норми Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року без врахування редакції вказаного закону, запровадженої Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» №5405-VI від 02 жовтня 2012 року.
Саме тому в ухвалі господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі №7/17-2087-2011 було зроблено посилання на редакцію Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року без врахування редакції, яка набула чинності 19 січня 2013 року.
Це посилання господарського суду було зроблено у повній відповідності з законодавством України, вказана ухвала набрала законної сили, є чинною, а доводи суду першої інстанції щодо нібито помилкового посилання у цій ухвалі на «стару» редакцію Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року, що має братися до уваги цей Закон в редакції від 19 січня 2013 року - якраз і є помилковим.
Саме таке трактування п.11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року ( в редакції Закону, яка набула чинності 19 січня 2013 року) наведене й в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 23 січня 2017 року №01-06/131/17 «Про доповнення Інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011 №01-06/249 «Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» відповідно до п.11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції Закону, яка набула чинності 19 січня 2013 року), положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.
Так у частині 2 ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року ( в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» №5405-VI від 02 жовтня 2012 року та відповідно підлягала застосуванню до правовідносин щодо банкрутства КС«ПКТ») було встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними.
Саме це й було зазначено Господарським судом Одеської області в п.8 ухвали від 05 квітня 2016 року, про що зазначено вище.
З метою додаткового доведення того беззаперечного факту, що Господарський суд Одеської області здійснив абсолютно правильне тлумачення норм законодавства, КС«ПКТ» звернулася до із заявою про роз`яснення ухвали суду від 05 квітня 2016 року.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07 травня 2019 року у задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку з тим, що розуміння вказаної у цих поясненнях частини судового рішення не викликає труднощів.
При цьому суд в черговий раз зазначив, що «з огляду на те, що провадження у справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство» порушено до набрання чинності Законом №4212-VI в новій редакції, а також те, що ліквідаційна процедура протягом справи не вводилась, боржника банкрутом визнано не було, господарським судом було розглянуто справу №7/17-2087-2011 за положеннями Закону №2343-XII, чинного до 19.01.2013 р. та на момент порушення справи про банкрутство, у зв`язку з чим помилки у застосуванні даної редакції Закону відсутні.»
Викладена в цій ухвалі позиція суду є чинною та повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслює, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описували процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі,- а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд,- і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, якій Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції`п.40).
Водночас, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплено у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець, Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та постановленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v Germany).
Саме таким легітимним та допустимим обмеженням прав стягувачів у даному судовому провадженні й була норма ч.2ст.14 Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року ( в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов`язань» №5405-VI від 02 жовтня 2012 року, та, відповідно підлягала застосуванню до правовідносин щодо банкрутства КС«ПКТ») щодо преклюзивного строку зверненню із заявами до боржника у процедурі провадження у справ про банкрутство.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги на правовий висновок Верховного суду КЦС у справі №554/5224/18 від 30 травня 2019 року за скаргою КС«ПКТ» на дії державного виконавця, в якому було викладено наступне «Такі дії державного виконавця суперечать положенням статті 48 Закону України «про виконавче провадження». Крім того, 31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі про визнання КС«ПКТ» банкрутом. 05 квітня 2016 року судом затверджено мирову угоду між КС«ПКТ» та комітетом його кредиторів, яка є обов`язковою для боржника кредиторі другої та наступної черг. В розумінні статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними. Визначений Законом строк є граничним і поновленню не підлягає. Стягнення державним виконавцем присуджених судовим рішенням грошових коштів на користь кредитора, який не подавав визначеної положеннями Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» заявки, та з урахуванням затвердженої судом мирової угоди між боржником та комітетом кредиторів, є протиправним».
Таким чином, апеляційна скарга КС«ПКТ» є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Перше кредитне товариство» задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеса від 08 лютого 2019 року в частині відмовикредитній спілці «Перше кредитне товариство» у задоволені заяви про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з кредитної спілки коштів на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати.
Заяву кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню відносно стягувачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.
Визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи Приморського районного суду м. Одеси: 
-№2-5700/10 від 14 жовтня 2010 року про стягнення з кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 43 003,42 грн; 
-№ 2/1522/2109/12 від 04 липня 2012 року про стягнення з кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 22 331 грн.;
-№2/1522/6783/12 від 21 червня 2012 року про стягнення з кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 9 627,57 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуючий   

Судді: