Постанова
іменем України 
27 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 235/4842/17
провадження № 51-6381км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,                     

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції, на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 
2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 42017050000000745, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гришине Покровського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 ), такого, що не має судимості,  
 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі – КК). 

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
 
За вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2019 року ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК виправдано у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у зберіганні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу за таких обставин. 
Приблизно у 2017 році ОСОБА_6 придбав у невстановленої особи бойові припаси (31 патрон калібру 7,62х39 мм), які переніс за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) та зберігав без передбаченого законом дозволу і які 20 липня 
2017 року були виявлені та вилучені під час проведення обшуку за місцем його проживання.  
Донецький апеляційний суд ухвалою від 24 жовтня 2019 року виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 залишив без зміни. 
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та про призначення нового розгляду в суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що ОСОБА_6 безпідставно виправдано у вчиненні інкримінованого злочину; не надано належної оцінки показанням свідків сторони обвинувачення, що призвело до помилковості висновків про недоведеність належності патронів саме обвинуваченому; апеляційний суд безпідставно визнав недопустимими доказами протокол обшуку та висновок балістичної експертизи. Вважає вирок таким, що не відповідає вимогам ст. 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), а загалом судові рішення – незаконними й необґрунтованими.  
 
Позиції учасників судового провадження
 
         Прокурор доводи касаційної скарги не підтримала та вважає, що судові рішення щодо ОСОБА_6 мають бути залишені без зміни. 
                        
Мотиви Суду
 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.
Перевіряючи постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення в межах касаційних вимог прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку. 
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК передбачено, що у разі ухвалення виправдувального вироку в його мотивувальній частині зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Місцевий суд, постановляючи виправдувальний вирок щодо 
ОСОБА_6 , з яким обґрунтовано погодився й апеляційний суд, зазначених вимог закону дотримався, дослідив докази, надані стороною обвинувачення, надав їм належну оцінку в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виправдання  ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК. 
Таке рішення судові інстанції мотивували тим, що вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення наданими стороною обвинувачення доказами не доведено.
Статтею 91 КПК передбачено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а відповідно до вимог ст. 92 КПК обов`язок доказування цих обставин покладається на сторону обвинувачення. 
Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачувався в придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.
На підтвердження інкримінованих йому дій сторона обвинувачення, зокрема, послалася на дані протоколу обшуку від 20 липня 2017 року за місцем проживання ОСОБА_6 та висновку експерта від 11 вересня 2017 року, згідно з яким вилучені в його помешканні 31 патрон є бойовими припасами. 
Відповідно до передбачених ст. 223 КПК загальних вимог до проведення слідчих (розшукових) дій, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні (ч. 1 норми закону).
Проте зазначені обшук та експертиза були проведені в рамках іншого кримінального провадження (№42017050000000163) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.
Згідно з вимогами ст. 214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР), і з цього моменту розпочинається досудове розслідування. Здійснення його до внесення відомостей до ЄРДР або без такого внесення не допускається.
Отже, враховуючи наведені вимоги закону, збирання доказів у конкретному кримінальному провадженні можливе лише після внесення відомостей про відповідне кримінальне правопорушення до ЄРДР. 
Як зазначено в обвинувальному акті, 20 липня 2017 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 виявлено та вилучено 31 патрон. Проте відомості по вказаному факту за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, було внесено до ЄРДР 18 вересня 2017 року, після чого розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні 
№ 42017050000000745 за обвинуваченням ОСОБА_6 . 
Надаючи оцінку даним протоколів обшуку та висновку експерта, які були отримані в рамках іншого кримінального провадження і до внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1
ст. 263 КК, судові інстанції правильно визнали їх недопустимими доказами. При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що використання їх у цій справі не підтверджується будь-якими матеріалами кримінального провадження.  
З цього приводу в касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись з таким рішенням судових інстанцій, зазначив, що матеріали кримінального провадження за фактом виявлення боєприпасів у квартирі ОСОБА_6 були виділені в окреме провадження, що не суперечить вимогам ч. 3 ст. 217 КПК.
Проте відповідного рішення прокурора, до виключної компетенції якого належить вирішення даного питання (ч. 5 ст. 217 КПК), матеріали кримінального провадження № 42017050000000745 за ч. 1 ст. 263 КК не містять.
Судовими інстанціями надано належну оцінку й показанням свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були присутніми під час проведення обшуку в помешканні ОСОБА_6 , що  стосуються лише факту вилучення патронів, а не належності їх останньому. 
Разом із тим надано належну оцінку показанням ОСОБА_6 , а також свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з яких видно, що у квартирі ОСОБА_6 періодично проживав і його батько – ОСОБА_11 , у якого є зброя та відповідний дозвіл і який користувався сейфом, де зберігав боєприпаси.
Ці показання стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не спростовано.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Статтею 62 Основного Закону передбачено, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на зазначені вимоги закону колегія суддів вважає правильним висновок судових інстанцій щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у незаконному зберіганні та придбанні бойових припасів.
Апеляційний розгляд здійснено з дотриманням вимог статей 404, 405 КПК. 
Як видно з ухвали, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, ретельно перевірив наведені в ній доводи щодо безпідставного виправдання ОСОБА_6 , проаналізував їх, зіставляючи з тими доказами, що містяться в матеріалах справи, та зазначив підстави, на яких цю скаргу визнав необґрунтованою.  
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає постановлені в справі судові рішення такими, що відповідають вимогам ст. 370 КПК. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі не встановлено.
З огляду на зазначене касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 
від 13 серпня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                ОСОБА_3