Постанова
Іменем України 
27 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 280/1575/17
провадження № 51-5536 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого         ОСОБА_6 на вирок Житомирського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017060190000775, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Паволочка Романівського (Дзержинського) району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 травня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 510 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 40 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. 
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 10 листопада        2017 року близько 19:30, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21213,      д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Потєхіна зі сторони вул. Гелевея у напрямку       вул. Броневицького у м. Коростишеві Житомирської області, порушуючи вимоги пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, розпочав маневр повороту ліворуч у напрямку автомобільної стоянки поблизу будинку № 99-А на вул. Гелевея, виїхав на смугу руху мопеда «Ямаха», без д.н.з., під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку, у результаті чого здійснив зіткнення із вказаним мопедом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда «Ямаха» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вироком Житомирського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково. Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від             17 травня 2019 року в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову скасовано. Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. У частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд належним чином не врахував усіх обставин, які пом`якшують його покарання, та безпідставно призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк. Зазначає, що у зв`язку з інвалідністю та численними хворобами йому необхідно регулярно відвідувати медичні заклади для отримання відповідної допомоги, а тому він потребує постійного користування транспортним засобом. Крім того, вказує, що на регулярній основі протягом двох років здійснює вантажні перевезення, чим заробляє на життя, тобто керування автомобілем дає йому можливість утримувати себе та свою непрацездатну матір, яка є також інвалідом.
Позиції інших учасників судового провадження 
Потерпілий ОСОБА_7 у письмових запереченнях просить відмовити в задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 .
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Мотиви суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки про доведеність винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого                 ч. 1 ст. 286 КК України, місцевий суд належним чином вмотивував дослідженими та оціненими під час судового розгляду доказами і правильно визнав достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .
Такі висновки суду, а також кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України з урахуванням обсягу пред`явленого обвинувачення є правильними, у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.
Доводи касаційної скарги засудженого про порушення апеляційним судом загальних засад призначення покарання та безпідставне застосування додаткового покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими з огляду на наступне.
Відповідно до статей 404, 407 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 КПК України.
Вирішуючи питання про скасування або зміну вироку місцевого суду, суд апеляційної інстанції має керуватися положеннями статей 408, 420 КПК України.
Зокрема, положеннями ч. 2 ст. 420 КПК України передбачено, що вирок суду апеляційної інстанції має відповідати загальним вимогам до вироків, визначеним      ст. 374 КПК України.
Зі змісту статей 7, 404, 420 КПК України у їх взаємозв`язку вбачається, що апеляційний суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, врахувати позицію сторін кримінального провадження і учасників судового розгляду, дати у своєму рішенні на них вичерпну відповідь та у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд вказав, що доводи апеляційної скарги потерпілого щодо м`якості такого покарання є слушними.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд апеляційної інстанції у своєму вироку зазначив, що місцевий суд, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_6 та призначаючи йому покарання у виді штрафу, правильно встановив, що засуджений вчинив злочин, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, раніше не судимий, вину визнав повністю, характеризується позитивно, є інвалідом третьої групи, врахував обставину, яка пом`якшує покарання засудженому, його щире каяття, а також врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин.
При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки допущені ОСОБА_6 порушення правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків, а матеріали провадження не містять відомостей про те, що робота ОСОБА_6 пов`язана з керуванням транспортними засобами, призначене йому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами є явно несправедливим через м`якість і не відповідає положенням статей 50, 65 КК України.
Крім того, апеляційним судом враховано позицію потерпілого, який наполягав на суворому покаранні.
Урахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Отже, на переконання колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання, як основне так і додаткове, відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим і таким, що не суперечить ст. 65 КК України.
Таке покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.
Таким чином, на думку колегії суддів, не вбачається підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість, як і не вбачається підстав для скасування додаткового покарання, про що засуджений просить у своїй касаційній скарзі.
Здійснюючи розгляд кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, дотримуючись вимог статей 404, 407, 408, 409 КПК України, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційних скарг засудженого та потерпілого та з наведенням докладних мотивів обґрунтував прийняте рішення.
Вирок суду апеляційної інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Житомирського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                            ОСОБА_3