КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/4423/2020             
                                     
                                      П О С Т А Н О В А
 
                              І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
           м. Київ                                                                                          Справа №755/8776/18

13 лютого 2020 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  -  Ратнікової В.М.
суддів                        -  Борисової О.В.    
                                   -  Левенця Б.Б.
при секретарі             - Масловській І.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Семашка Дмитра Миколайовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Галагана В.І.,у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Наливайківська сільська рада Макарівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна про визнання заповіту недійсним, - 
 
в с т а н о в и в:
 
12 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Наливайківська сільська рада Макарівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна про визнання заповіту недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 09.06.2016 року  ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,  склав на її ім`я заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Ткач  Т.В., зареєстрований в реєстрі під № 1-684, за яким заповів  їй все своє майно, яке буде належати йому на день смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
 Вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гавриленко А.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Однак приватний нотаріус Гавриленко А.М. повідомила їй, що існує ще один заповіт від імені ОСОБА_3 на  ім`я ОСОБА_2 , який посвідчений Наливайківською сільською радою Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 22. 
Вважала, що спадкодавець ОСОБА_3 такого заповіту не складав, що свідчить про підробку підпису у заповіті.  Посилається на те, що  заповідач повідомляв їй, що ОСОБА_2 , яка є його племінницею, не допомагала йому матеріально і не доглядала за ним, тому дуже дивним є факт появи заповіту  на  її ім`я від 29.05.2017 року. 
Крім того, 29.05.2017 року спадкодавець ОСОБА_3 був на кладовищі, розташованому в Броварському районі в с. Літки у своєї дружини, так як  минув рівно рік з дня її смерті, а тому  він не міг скласти та підписати  заповіт  на ім`я ОСОБА_2 29.05.2017 року в Наливайківській сільські раді Київської області. 
Також зауважила, що оспорюваний заповіт від 29.05.2017 року було зареєстровано в Спадковому реєстрі  лише  20.11.2017 року, в той час як згідно Порядку реєстрації заповітів, останній мав бути внесений до Спадкового реєстру в день вчинення відповідної нотаріальної дії. 
З огляду на вказане вважала, що складання оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкодавця, а тому на підставі ч. 3 ст. 203, ст.ст. 215, 1257 ЦК України просила  визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 29 травня 2017 року Наливайківською сільською радою Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 22, згідно якого ОСОБА_3 заповів все своє майно    ОСОБА_2 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Наливайківська сільська рада Макарівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна, про визнання заповіту недійсним - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 14 січня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Семашко Дмитро Миколайович подав  апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове  рішення  про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції  ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. 
Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1   про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції безпідставно не врахував доводів позивачки про те, що Наливайківська сільська рада Київської області порушила порядок реєстрації оспорюваного заповіту,  так як не звернулася в день вчинення нотаріальної дії до реєстратора із заявою про реєстрацію заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 29.05.2017 року, що реєстрація заповіту  в Спадковому  реєстрі відбулася лише через 5 місяців з дня його посвідчення, що є порушенням п.10 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 року за №491. Вказаний заповіт  був зареєстрований в ДП «Національні інформаційні системи»  вже після смерті спадкодавця.
Не надано судом також оцінку  тій обставині, що згідно змісту  оспорюваного заповіту, ОСОБА_3 було сплачено 0,58 коп. державного мита, проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження  здійснення ним оплати за складання заповіту, що свідчить про те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи. 
Зазначає, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 26.06.2018 року про витребування доказів,  Наливайківська сільська рада Макарівського району Київської області  не надала суду належним чином завірені документи, на підставі яких був посвідчений заповіт 29.05.2017 року, що свідчить про їх відсутність у третьої особи по справі, тому вважав, що при посвідченні заповіту спадкодавцем не було надано  паспорт та ідентифікаційний номер платника податку та з них не було зроблено копії, тобто заповіт посвідчено без ідентифікації особи, яка складала заповіт. На вказане судом першої інстанції не було звернуто уваги.
Крім того, 29.05.2017 року спадкодавець ОСОБА_3 був на кладовищі, розташованому в Броварському районі в с. Літки, тому спадкодавець не міг заповідати та підписувати заповіт 29.05.2017 року в Наливайківській сільські раді Київської області, оскільки йому було 76 років та він фізично не міг доїхати з дому до сільської ради, тому свідчення голови Наливайківської сільської ради не відповідають дійсності.
Судом першої інстанції безпідставно взято до уваги висновок експертизи за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 18.11.2019 року за №18922/18923/19-32, оскільки експертом не в повному обсязі були досліджені всі зразки підписів померлого ОСОБА_3 . Крім того, у вказаному висновку не вірно зазначено дату посвідчення заповіту, а саме зазначено 29.06.2019 року, замість ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважав, що експертом досліджувалися та вивчалися підписи ОСОБА_3 на підроблених документах. При цьому не провів дослідження підписів спадкодавця та написів наданих позивачкою, які є дійсними підписами померлого.
У зв`язку з викладеним, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи, чим позбавив можливості підтвердити обґрунтування позовної заяви. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Нищенко Світлана Іванівна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги про порушення Наливайківською сільською радою Макарівського району Київської області процедури реєстрації посвідченого заповіту в спадковому реєстрі не впливають на чинність самого заповіту, який був складений з дотриманням всіх необхідних вимог законодавства. Крім того, законодавством не визначено граничного терміну реєстрації заповіту в спадковому реєстрі, який посвідчується не нотаріусами, а уповноваженими законодавством особами. Доводи скарги про те, що ОСОБА_3 не міг зранку 29 травня 2017 року скласти заповіт, а потім  на 13-14 год. бути присутнім на кладовищі є безпідставними, недоведеними та спростовуються матеріалами справи й показами свідків. Також безпідставним є клопотання про допит свідка ОСОБА_4 , з посиланням на те, що судом першої інстанції було задоволено вказане клопотання, проте ОСОБА_4 не зміг з`явитися до суду через зайнятість  на  роботі, оскільки в судовому засіданні 16.12.2019 року ОСОБА_4 був допитаний в якості свідка та його покази відображені в оскаржуваному рішенні. Також вважає безпідставним клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи, яке спрямоване на затягування розгляду справи. Крім того, розрахунок витрат на правову допомогу  є значно завищеним та необґрунтованим.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Семашко Дмитро Миколайович повністю підтримав доводи апеляційної скарги  та просив її задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Нищенко Світлана Іванівна проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Представник третьої особи Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому  колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.
 Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 29.06.2016 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-684, яким заповів усе своє майно ОСОБА_1 .
29.05.2017 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 22, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповів своїй племінниці ОСОБА_2 . Заповіт містить особистий підпис заповідача: "заповіт прочитано мною вголос та підписаний особисто". Заповіт внесено до журналу реєстрації нотаріальних дій 29.05.2017 року, де міститься підпис заповідача. Заповіт зареєстровано 20.11.2017 року о 15:10 Філією міста Києва та Київської області державного підприємства "Національні інформаційні системи". 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 03.11.2017 року, актовий запис № 1832. 
07 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гавриленко А.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-684, у зв`язку з чим нотаріусом заведено спадкову справу № 22/2017. 
10.11.2017 року ОСОБА_2 складено заяву до Компетентних органів України до усіх компетентних органів, яких це стосується за належністю (або за місцем потреби), до компетентних органів нотаріату, приватному нотаріуса Гавриленко А.М., посвідчену приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Лисенко Л.В, зареєстровану в реєстрі за № 1130, відповідно до якої ОСОБА_2 приймає спадщину після свого дядька ОСОБА_3 на підставі заповіту, посвідченого 29.05.2017 року секретарем Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 22. 
Звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Наливайківська сільська рада Макарівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_1 посилалася на те, що 29.05.2017 року спадкодавець ОСОБА_3 не міг підписувати заповіт в Наливайківській сільські раді Київської області, оскільки був на кладовищі, розташованому в Броварському районі в с. Літки.  Крім того, оспорюваний заповіт від 29.05.2017 року було зареєстровано лише 20.11.2017 року, в той час як згідно Порядку реєстрації заповітів, останній мав бути внесений до Спадкового реєстру в день вчинення відповідної нотаріальної дії. Враховуючи те, що складення оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкодавця, просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 29 травня 2017 року Наливайківською сільською радою Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 22, згідно якого на користь ОСОБА_2 заповідано все майно, яке належить заповідачу на праві власності.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Наливайківська сільська рада Макарівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції посилався на те,  що оспорюваний заповіт було посвідчено уповноваженою особою, а саме: секретарем Наливайківської сільської ради  у приміщенні сільської ради, заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту, зокрема, містить час та місце його посвідчення, заповіт було прочитано вголос, про що зазначено заповідачем, та підписано особисто заповідачем, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, проведеної в межах розгляду даної справи. При цьому, стороною позивача не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що волевиявлення заповідача під час посвідчення заповіту не було вільним і не відповідало його волі. Зазначав, що порушення посадовими особами органів місцевого самоврядування строку внесення відомостей  щодо посвідченого  заповіту  до Спадкового реєстру, не свідчить про те, що волевиявлення заповідача під час посвідчення заповіту не було вільним і не відповідало його волі. Вказана обставина не є визначеною законом підставою  для визнання вказаного заповіту недійсним.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права з наступних підстав.
У статті 1233 Цивільного кодексу України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. (ч. 1 ст. 1236 Цивільного кодексу України)
Відповідно до положень статті 1247 Цивільного кодексу України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 1251 Цивільного кодексу України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Пунктом 2.1. розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 3306/5 від 11 листопада 2011 року (далі - Порядок), встановлено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.
Відповідно до п. 1.10 Порядку, відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 N 491 "Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі".
Згідно положень частин 2, 3, 4 ст. 1254 Цивільного кодексу України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.
Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України, при вчиненні правочину волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.  Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У  відповідності до ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
З сукупного аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним є заповіт в якому  волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Також районним судом з урахуванням ч. 4 ст. 263 ЦПК України вірно враховано висновки щодо застосування зазначених норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 515/1104/17, а саме про те, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , який є сином позивачки, пояснив, що в день посвідчення оспорюваного заповіту, тобто 29.05.2017 року, спадкодавець ОСОБА_3 знаходився на кладовищі у Броварському районі, де похована його дружина. На кладовище ОСОБА_3 приїхав між 13.00-14.00 годинами. Похованням ОСОБА_3 займалася ОСОБА_1 . 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка секретар Наливайківської сільської ради ОСОБА_7 показала, що ні із відповідачем, ні із заповідачем вона не перебувала у родинних відносинах, однак знайома із ними як з односельцями. 29.05.2017 року, близько 09.00 години ранку, ОСОБА_3 самостійно, без будь-якого супроводу, у охайному вигляді прийшов до сільської ради пред`явив паспорт та сказав, що хоче скласти стандартний заповіт. Після складення тексту заповіту ОСОБА_3 його прочитав, одобрив та підписав, а також поставив підпис у журналі реєстрації нотаріальних дій. Процедура зайняла не більше 30-ти хвилин. Після посвідчення заповіту вона, як секретар сільської ради, реалізуючи свої повноваження, направила заповіт ОСОБА_3 до Державного підприємства "Національні інформаційні системи" філії м. Києва та Київської області для внесення відомостей  щодо заповіту до Державного реєстру заповітів, так як  сільська рада не наділена технічною можливістю здійснення таких реєстраційних дій  та доступом до Реєстру заповітів. Також показала суду, що заповіт до ДП "Національні інформаційні системи" було направлено простою поштовою кореспонденцією, оскільки рекомендована кореспонденція не передбачена бюджетом  сільської ради, тому вона не могла перевірити  внесення відомостей про заповіт до Реєстру.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка голова Наливайківської сільської ради ОСОБА_5 показала, що після смерті дружини заповідач ОСОБА_3 почав часто спілкуватись із ріднею, тобто із своєю рідною сестрою та її донькою ОСОБА_2 , часто до них приїздив. Заповідач ОСОБА_3 ще до складення заповіту приходив до сільської ради та цікавився процедурою передачі спадщини. 29.05.2017 року, близько 08.30  години ранку, він  прийшов до сільської ради самостійно, без супроводу, зачекав секретаря, склав заповіт та, близько 09.30 год.,  залишив сільську раду. Також пояснила, що маршрутне таксі до Києва їздить  з їх села щоденно о 10.20 год., тому ОСОБА_3 після складення заповіту о 09.30 год. 29.05.2017 року міг безперешкодно до 13-14 години потрапити на кладовище в с. Літки.
Свідок ОСОБА_6 показала, що вона є односельчанкою відповідачки, з якою спілкується та має дружні стосунки, з спадкодавцем ОСОБА_3 була знайома, однак близько не спілкувалась, бачила його перед смертю у серпні-вересні в селі, де він допомагав племінниці, відповідачці по справі, копати картоплю. Фактичні обставини щодо складання заповіту від 29.05. 20217 року їй не відомі.
Згідно Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 18922/18923/19-32, складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ):
 підписи від імені ОСОБА_3 у заповіті від 29.05.2017 року, який посвідчений секретарем Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 22 та у журналі реєстрації нотаріальних дій Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області під № 22 за 2017 рік на 235 аркуші, - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів;
 підпис від імені ОСОБА_3 у графі "Підпис" у заповіті від 29.05.2017 року, який посвідчений секретарем Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 22, - виконаний ОСОБА_3 ;
 підпис від імені ОСОБА_3 у журналі реєстрації нотаріальних дій № 22 за 2017 рік на 235 аркуші, виконаний ОСОБА_3 . 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Оцінюючи в сукупності  досліджені докази,  суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого  висновку  про те, що  заповіт  ОСОБА_3 , посвідчений  29 травня 2017 року Наливайківською сільською радою  Київської області, яким він все своє майно заповів ОСОБА_2 , складений з дотримання вимог закону, підписаний особисто заповідачем, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним.
 Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно  покладено в основу судового рішення висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 18.11.2019 року за №18922/18923/19-32, так як  експертами не в повному обсязі були досліджені всі зразки підписів померлого ОСОБА_3 (експертом досліджувалися та вивчалися підписи ОСОБА_3 на підроблених документах, однак не досліджувалися підписи спадкодавця та написи, виконані ОСОБА_3 на копії  його паспорта та ідентифікаційного коду, які були  надані позивачкою та є дійсними підписами померлого); у вказаному висновку не вірно зазначено дату посвідчення заповіту від 29.06.2016 року, який було надано в якості документу з вільним зразком підпису заповідача, а саме зазначено  заповіт від 29.06.2019 року, замість  заповіт від 29.06.2016 року та  безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання  позивачки про призначення додаткової почеркознавчої експертизи, правильність висновків   суду першої інстанції не спростовують , з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року   було призначено  судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення експертів поставлено  питання: чи виконано підпис ОСОБА_3 чи іншою особою у заповіті від 29.05.2017 року, який посвідчений Наливайківською сільською радою Макарівського району Київської області, зареєстрований в реєстрі №22?; Чи виконано підпис ОСОБА_3 чи іншою особою у журналі реєстрації нотаріальних дій Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області? Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.
За результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи експерти  склали висновок  № 18922/18923/19-32 від 18.11.2019 року, у якому  зробили категоричний висновок  про те, що  підписи у заповіті від 29.05.2017 року та у журналі реєстрації нотаріальних дій Наливайківської сільської ради Макарівського району Київської області під №22 за 2017 рік виконані ОСОБА_3 .
Згідно ч.1 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Посилаючись на те, що експертом досліджувалися та вивчалися підписи ОСОБА_3 на підроблених документах та  що у висновку вказано помилкову дату заповіту від 26.06.2016 року, наданого в якості порівняльного зразку, представник позивачки просив суд призначити  у справі  додаткову почеркознавчу експертизу.
Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання про призначення додаткової почеркознавчої експертизи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення у даній справі додаткової судової почеркознавчої експертизи. Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що експертом  при проведенні  почеркознавчої експертизи досліджувалися та вивчалися підписи ОСОБА_3 на підроблених документах, представник позивачки  не надав жодного  доказу на підтвердження факту підробки документів, які були надані експертам для порівняльного дослідження. Помилкове зазначення у висновку експертів про те, що для порівняльного дослідження використовувалися надані судом вільні зразки підпису ОСОБА_3 , зокрема, заповіт ОСОБА_3 від 29.06.2019 року, який посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. та зареєстрований за №1-684, тоді як вказаний заповіт датовано 29.06.2016 року  не є  підставою для визнання висновку експертів неповним або не зрозумілим, вказана описка  експерта  не є підставою для призначення  додаткової судової почеркознавчої експертизи. Крім того, допустивши описку у даті складання вказаного заповіту, експерти у висновку зазначили, що  технічне зображення вказаного заповіту знаходиться на  126 аркуші справи, том 1. На вказаному аркуші справи знаходиться  копія заповіту від  29.06.2016 року, складеного  ОСОБА_3 на ім`я  ОСОБА_1 , а тому копія саме вказаного заповіту була предметом дослідження експертів у якості вільного зразку підпису ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги про те, що, відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1   про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції безпідставно не врахував  посилань позивачки на те, що Наливайківська сільська рада Київської області порушила порядок реєстрації оспорюваного заповіту,  так як не звернулася в день вчинення нотаріальної дії до реєстратора із заявою про реєстрацію заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 29.05.2017 року,  і що реєстрація заповіту  в Спадковому  реєстрі відбулася лише через 5 місяців з дня його посвідчення, що є порушенням п.10 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 року за №491, колегія суддів відхиляє, так як суд  першої інстанції  надав оцінку вказаним доводам  позивачки  в судовому рішенні та вірно зазначив, що вказана  обставина не є підставою для визнання заповіту недійсним з підстав відсутності вільного волевиявлення  заповідача при його посвідченні. Подальша реєстрація заповіту в Спадкову реєстрі ніяким чином не впливає на волевиявлення особи при його посвідченні.
Не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження здійснення заповідачем оплати  державного мита за складання заповіту в сумі  0,85 грн., про що зазначено в оспорюваному заповіті, так як  вказана обставина ніяким чином не  впливає на волевиявлення  спадкодавця  щодо складення та підписання ним заповіту  від 29 травня 2017 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що заповіт було посвідчено без ідентифікації особи, яка складала заповіт є власними припущеннями апелянта, що суперечить ч.6 ст.81 ЦПК України та спростовується показами свідка секретаря Наливайківської сільської ради ОСОБА_7 , яка показала, що ОСОБА_3 прийшов до сільської ради, пред`явив паспорт та виявив бажання скласти заповіт. Особисте підписання заповіту ОСОБА_3 підтверджено, зокрема, висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 18922/18923/19-32.
Доводи апеляційної скарги про те, що свідчення голови Наливайківської сільської ради, яка зазначила, що    ОСОБА_3 після складення заповіту о 09.30 год. 29.05.2017 року міг безперешкодно до 13-14 години потрапити на кладовище в с. Літки не відповідають дійсності, колегія суддів  вважає безпідставними, так як вони не підтверджені жодним належним та допустимим доказом та є припущенням апелянта. Свідок  надавала  покази  під присягою, будучи попередженою про кримінальну відповідальність  за дачу завідомо неправдивих свідчень.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Наливайківська сільська рада Макарівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна про визнання заповіту недійсним, оскільки стороною позивача не надано  належних доказів на підтвердження того, що волевиявлення заповідача   ОСОБА_3   під час  посвідчення заповіту  від  29 травня 2017 року  на ім`я   ОСОБА_2 не було вільним і не відповідало його волі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семашко Дмитра Миколайовича.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семашко Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
        Повний текст постанови складено  14 лютого  2020 року.  

            Головуючий:                                              Судді: