Номер провадження: 33/813/287/20
Номер справи місцевого суду: 522/16165/19 3/522/12081/19 
Головуючий у першій інстанції Німас І.Я. 
Доповідач Мандрик В. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Мандрик В.О., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Артміна В.В., представника Державної екологічної інспекції – Тутейко А.В. розглянувши апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2019 року,
встановив:
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працюючого директором ТОВ «ЗАРС», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
закрито провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 164 ч.1 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до протоколу № 000740 про адміністративне правопорушення від 23.08.2019 року, директор ТОВ «ЗАРС» ОСОБА_1 , 23.08.2019 року о 10 годині 00 хвилин, допустив порушення провадження господарської діяльності, а саме: ТОВ «ЗАРС» здійснює будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області поза межами населеного пункту на площі більш, ніж 1,5 гектара за допомогою будівництва додаткової КНС та подальшим підключенням до централізованого водовідведення без одержання Висновку з оцінки впливу на довкілля, що є порушенням пп.10 п. 3 ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
На вказану постанову захисником Артміним В.В. була подана апеляційна скарга, в якій останній зазначив, що у ТОВ «ЗАРС» був відсутній обов`язок отримання оцінки впливу на довкілля відповідно до п.п. 10 п. 3 ст. 3 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля», відповідно до вищевказаного закону до другої категорії планової діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, включаються наступні інфраструктурні проекти: будівництво житлових кварталів (комплексів багатоквартирних житлових будинків) та торговельних чи розважальних комплексів поза межами населених пунктів на площі 1.5 гектара і більше або в межах населених пунктів, якщо не передбачено їх підключення до централізованого водопостачання та/або водовідведення. В матеріалах акту відсутні будь-які докази здійснення планової діяльності ТОВ «ЗАРС» щодо будівництва комплексу багатоквартирних житлових будинків. Просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Окрім цього, в клопотанні ставиться також питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду як пропущеного з поважних причин, оскільки ОСОБА_1 не був сповіщений про розгляд справи про адміністративне правопорушення належним чином.
Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Артміна В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає необхідним поновити апелянту пропущений ним строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – залишити без змін, виходячи з наступного.
Що стосується клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Як вбачається з тверджень апелянта, що підтверджуються матеріалами справи, останній в судовому засіданні суду першої інстанції 27.11.2019 року присутній не був (а.с. 49), копію постанови суду отримав 21.01.2020 року (а.с. 51), тому для нього строк апеляційного оскарження постанови суду, за загальним правилом, відраховується з моменту отримання копії рішення суду, тобто в даному випадку з 21.01.2020 року.
Посилання суду першої інстанції в постанові про те, що ОСОБА_1 повідомлявся про судові засідання належним чином, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази такого сповіщення, крім того в матеріалах справи відсутні дані про направлення копії постанови суду ОСОБА_1 , що також є порушенням вимог ч.1 ст.285 КУпАП.
Враховуючи те, що апеляційна скарга, відповідно до штампу вхідної кореспонденції Приморського районного суду м. Одеси (а.с. 53), подана саме 24.01.2020 року, а тому його клопотання підлягає задоволенню, а процесуальний строк на подання апеляційної скарги підлягає поновленню.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно того, що районний суд, закриваючи провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУПАП, протиправно зазначив у мотивувальній частині постанови висновок про винуватість ОСОБА_1 порушенні провадження господарської діяльності, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.
Водночас, зі змісту ч.1 ст.38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.
Таким чином, при розгляді справи, суд першої інстанції дотримався вимог статей 245 та 280 КУпАП та дійшов правильного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164 ч.1 КУпАП та закрив провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Вказані висновки суду першої інстанції, викладені в мотивувальній частині оскаржуваної постанови відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що у ТОВ «ЗАРС» був відсутній обов`язок отримання оцінки впливу на довкілля відповідно до п.п. 10 п. 3 ст. 3 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля», апеляційний суд зазначає наступне. Відповідно до вищезазначеного закону, а саме ч.1 ст. 3 здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, включає такий вид господарської діяльності як будівництво житлових кварталів (комплексів багатоквартирних житлових будинків) та торговельних чи розважальних комплексів поза межами населених пунктів на площі 1,5 гектара і більше або в межах населених пунктів, якщо не передбачено їх підключення до централізованого водопостачання та/або водовідведення.
Відповідно до ч.4 ст. 3 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» забороняється розпочинати провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті, без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планованої діяльності.
Зазначені доводи апеляційної скарги суперечать позиції Верховного Суду в постанові від 19.02.2019 року у справі №826/2278/17(адміністративне провадження №К/9901/2293/18). 
Крім того, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення міститься копія декларації про початок виконання будівельних робіт (а.с. 70-74), долучена захисником ОСОБА_1 – адвокатом Артміним В.В., відповідно до якої площа земельної ділянки, яка використовується для будівництва складає 2.6823 га, що явно перевищує, норму визначену законом, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність обов`язку отримання Висновку з оцінки впливу на довкілля. 
При цьому апеляційний суд не може погодитись із доводами апеляційної скарги про відсутність необхідності у ТОВ «ЗАРС» обов`язку одержання Висновку з оцінки впливу на довкілля з посиланням на довідку від 12.12.2019 року ТОВ «Комунсервіс» про те, що технічними умовами передбачено підключення об`єкта будівництва за адресою АДРЕСА_2 , діл. 12,13 до центрального водопостачання і водовідведення, адже дана довідка не містить всіх необхідних реквізитів щодо документа, а вимога державної екологічної інспекції щодо отримання такого висновку, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, була пов`язана із тим, що даний об`єкт будівництва має бути підключений до зазначених мереж не безпосередньо, а шляхом будівництва додатково КНС.
Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що, оскільки дозвільні документи на забудову ТОВ «ЗАРС» в смт. Таїрове отримано до введення в дію Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», то вимоги даного Закону не поширюються на господарську діяльність щодо даної забудови, адже законом не передбаченого таких виключень.
Не можуть бути визнані обґрунтованими і доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, адже актом позапланової перевірки додержання ТОВ «ЗАРС» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього середовища від 23.08.2019 року саме і зафіксовано конкретне порушення вимог законодавства щодо порядку ведення господарської діяльності.
З огляду на викладене, на думку суду апеляційної інстанції, забудовник не дотримався вимог закону.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що районний суд, закриваючи провадження по справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, обґрунтовано зазначив у мотивувальний частині оскаржуваної постанови висновок про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КУпАП та закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для скасування або зміни постанови суду.
У відповідності до ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; скасувати постанову та закрити провадження у справі; скасувати постанову та прийняти нову постанову; змінити постанову.
За наведених вище обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова районного суду залишенню без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
постановив:
Поновити строк захиснику ОСОБА_1 , адвокату Артміну В.В. на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2019 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 , адвоката Артміна В.В. – залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2019 року, відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП – без змін.
Постанова остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                        В.О. Мандрик