ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 р.	Справа № 520/8422/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Зеленського В.В. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 25.10.19 року по справі № 520/8422/19
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Головного управління Державної податкової служби у Харківській області               
          про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі – відповідач, ГУ ДФС, контролюючий орган), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про сплату боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки) №Ф-10640-57 від 15.05.2019 року, якою фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 ) нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмка) у сумі 21 030 гривень 90 копійок.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приблизно з початку 2007 року він взагалі не веде підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець та не подає до територіального органу доходів і зборів жодної податкової звітності. 
При цьому, Головним управлінням ДФС у Харківській області не проводилося жодної перевірки позивача як суб`єкта підприємницької діяльності, жодних актів перевірки контролюючим органом не складалося, розрахунків нарахованої суми заборгованості зі сплати ЄСВ позивач не отримав.
Станом на 16.08.2019 статус фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено, номер запису про припинення підприємницької діяльності 24800060003009850.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної податкової вимоги, з огляду на визначену податковим органом суму заборгованості зі сплати єдиного внеску, а саме 21 030,90 грн., вказана сума заборгованості нарахована за період, що в рази перевищує вказані у положеннях пункту 1 розділу II Інструкції №449 строки нарахування та направлення контролюючим органом сум заборгованості за сплати ЄСВ (недоїмки) — протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла сума недоїмки.
При цьому, суму заборгованості по сплаті єдиного внеску здійснено лише на підставі облікових даних інформаційної системи ГУ ДФС у Харківській області, за відсутності будь-якої звітності з боку фізичної особи-підприємця, а також за відсутності будь-яких актів документальних перевірок з боку контролюючого органу.
Враховуючи викладене, на думку позивача, очевидним є те, що при винесенні оскаржуваної податкової вимоги мало місце порушення контролюючим органом встановлених чинним законодавством строку та порядку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску.
Недотримання ГУ ДФС у Харківській області строків прийняття оскаржуваної податкової вимоги про сплату єдиного внеску (ЕСВ) позбавило позивача можливості передбачити наслідки та позбавило, у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку щодо сплати заборгованості, та, як наслідок, призвело до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря зі сплати єдиного внеску.
З огляду на вказане, вбачається, що в разі прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, в даному випадку формування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) поза межами законодавчо визначених строків, воно (рішення) не може вважатися правомірним з точки зору національного податкового законодавства, а отже є таким, що підлягало скасуванню в судовому порядку.
В свою чергу, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції взагалі не надав будь-якої правової оцінки доводам позивача щодо порушення відповідачем встановлених Інструкцією №449 порядку та процедури нарахування та стягнення податковим органом сум ЄСВ із платників податків.
Тобто, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме - п.1, п.4 Інструкції № 449, що є підставою для скасування рішення у судовому порядку на підставі п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України.
Окрім того, судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, зокрема, ч. 4 ст. 246 КАС України, щодо оцінки кожного аргументу позивача, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також норми ст. 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.
Також, не дивлячись на винесення ухвали про відмову в продовженні строку подання відзиву із додатками, суд першої інстанції взяв до уваги та до оцінки письмові докази, подані відповідачем із порушенням встановлених порядку та строку подання доказів, чим порушив процесуальні норми, а саме - ч. 3, 8 ст. 79 КАС України.
Додатково позивач звертає увагу, що відповідно до абзацу 4 п. 56.19 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Таким чином, в порядку абз.4 пп.56.19 ст.56 Податкового кодексу України, до набранням законної сили судовим рішенням за результатами розгляду апеляційної скарги на вказане судове рішення податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10640-57 від 15.05.2019 року позивач просить вважати неузгодженою.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.
Протокольною ухвалою колегії суддів задоволено клопотання відповідача та здійснено заміну відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Харківській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Харківської міської ради - 26.01.2005 року, номер запису про державну реєстрацію: 2 480 000 0000 009850.
Станом на 16.08.2019 року статус фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 припинено, номер запису про припинення підприємницької діяльності 24800060003009850, що підтверджується роздруківкою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
27 червня 2019 року засобами поштового зв`язку позивачем отримана податкова вимога Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10640-57 від 15.05.2019 року, якою ОСОБА_1 , на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмка) у сумі 21030,90 гривень, яка підлягає сплаті протягом 10 днів з дня вручення податкової вимоги.
Позивачем податкова вимога Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу) (недоїмки) №Ф-10640-57 від 15.05.2019 року була оскаржена в адміністративному порядку до контролюючого органу вищого рівня — Державної фіскальної служби України.
Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №37929/6/99-99-11-05-02-25 від 07.08.2019 року - податкова вимога ГУ ДФС у Харківській області залишена без змін, а скарга від 08.07.2019 року б/н - без задоволення.
Не погодившись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки), ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно, відповідно до чинного законодавства України, сформована та направлена до позивача оскаржувана податкова вимога.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.
Стаття 67 Конституції України встановлює, що платник податків зобов`язаний вчасно й у повному розмірі сплачувати податки.
Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулює Закон України від 15.05.2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 755).
Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону № 755 у разі припинення підприємницької діяльності фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Відповідно до пункту 4 статті 13 Закону № 755 відомості з ЄДР про державну реєстрацію припинення юридичної особи та її відокремленого підрозділу, відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації, представництва, філії іноземної благодійної організації, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця є підставою для зняття їх з обліку в органах державної статистики, державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України та/або вчинення інших дій відповідно до законодавства.
Порядок зняття з обліку у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів та фізичних осіб - підприємців визначений розділом XI Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588 зі змінами та доповненнями, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29.12.2011 року №1562/20300 (далі - Порядок №1588).
Відповідно до п.п.1 п. 11.18 розділу XI Порядку № 1588 підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки.
Згідно з п.п.6 п.11.18 розділу XI Порядку №1588 після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.
Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.
Контролюючий орган може призначити та провести документальну перевірку такої фізичної особи - платника податків за наявності підстав та з урахуванням строків давності, передбачених Податковим кодексом України.
Зняття з обліку платників єдиного внеску фізичних осіб-підприємців здійснюється згідно з розділом IV Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року №1162, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 року №1553/26330 (далі - Порядок №1162).
Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку № 1162 процедури зняття з платника єдиного внеску у контролюючому органі розпочинаються у разі надходження від державного реєстратора відомостей про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру.
Після отримання від державного реєстратора відповідних відомостей керівник контролюючого органу приймає рішення про проведення чи не проведення позапланової документальної перевірки щодо правильності нарахування та сплати єдиного внеску. Платник єдиного внеску (фізична особа підприємець) знімається з обліку після проведення перевірки (у разі її проведення), здійснення остаточного розрахунку зі сплати податків та зборів, та закриття інтегрованих карток.
Обов`язки платників єдиного внеску регламентовано ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ), згідно з приписами якої платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, що визначені законодавством.
Єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, нараховується на суму доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахувань, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 №2464-VІ).
Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VІ - єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.
Так, розмір мінімальної заробітної плати та мінімально встановленого розміру ЄСВ складали відповідно:
у 2017 році — 3 200 гри. * 22% = 704 грн./місяць;
у 2018 році — 3 723 грн. * 22% = 819,06 грн./місяць;
у 2019 році — 4 173 грн. * 22% = 918,06 грн./місяць.
Контролюючим органом, відповідно до наданої інтегрованої картки ОСОБА_1 , нараховано єдиний соціальний внесок, а саме:
-09.02.2017 року – 8448,00 грн. за 2017 рік;
-19.04.2018 року – 2457,18 грн. за 1 квартал 2018 року;
-19.07.2018 року - 2457,18 грн. за 2 квартал 2018 року;
-19.10.2018 року - 2457,18 грн. за 3 квартал 2018 року;
-21.01.2019 року - 2457,18 грн. за 4 квартал 2018 року;
-19.04.2019 року - 2457,18 грн. за 1 квартал 2019 року;
-19.07.2019 року - 2457,18 грн. за 2 квартал 2019 року.
Станом на 26.07.2019 року позивач мав заборгованість перед бюджетом у розмірі 23785,08 грн.
За несплату (неперерахування або несвоєчасне перерахування) єдиного внеску фізичні особи - підприємці несуть фінансову відповідальність відповідно ст. 25 Закону №2464-VІ та адміністративну відповідальність відповідно до ст. 165.1 Кодексу України про адміністративні порушення.
Згідно з пунктом 2 розділу III Порядку формування та подання заявниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичні особи - підприємці, у тому числі тими, які обрали спрощену систему систему оподаткування, формують та подають звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.
За неподання, несвоєчасне подання за невстановленою формою звітності щодо єдиного внеску, подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, інших відомостей, передбачених Законом №2464-VІ, фізичні особи - підприємці несуть фінансову відповідальність відповідно до п.11 ч.7 ст. 25 Закону №2464-VІ.
Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 02.04.2015 № 449, зі змінами та доповненнями, та аб. 2 п. 3 ст. VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої вказаним наказом, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:
- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску;
- якщо платник має на кінець календарного місяця борг зі сплати фінансових санкцій.
Як вбачається з наданої інтегрованої картки ОСОБА_1 , станом на 30.04.2019 року у позивача обліковується борг зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 21030,90 грн.
Відповідно до положень п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем була сформована та надіслана податкова вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску (недоїмки) № Ф-10640-57 від 15.05.2019 року, якою фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 ) нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмка) у сумі 21 030 гривень 90 копійок.
Вимога про сплату боргу по ЄСВ № Ф-10640-57 від 15.05.2019 року сформована в автоматичному режимі у відповідності з сумою боргу, що обліковується на момент формування вимоги у картці платника.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що вимога про сплату єдиного внеску приймається лише, зокрема, на підставі акту перевірки.
Так, відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Таким чином, обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.
Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду від 11.09.2019 у справі №826/11623/16.
Фіскальний орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера “У” (узгоджена вимога).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - у фіскальному органі.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою) фізичній особі, якщо, зокрема, її вручено особисто такій фізичній особі.
Таким чином, відповідачем сформовано спірну вимогу у встановленому порядку та дотриманні положення щодо порядку вручення оспорюваної вимоги позивачеві, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Нарахована недоїмка підтверджується відповідним розрахунком єдиного соціального внеску та інтегрованою карткою платника.
Щодо доводів апеляційної скарги про несвоєчасність складення та направлення оскаржуваної вимоги, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок (ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").
Відповідно до п.1 розділу VІ Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до п.3 Інструкції №499 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. 
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції (до яких входять і фізичні особи-підприємці), протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Враховуючи, що станом на 30.04.2019 за даними інформаційних систем контролюючого органу за позивачем обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 21030,90 грн., яка сформована наростаючим підсумком у зв`язку з несплатою недоїмки за попередні періоди, а оскаржувана вимога винесена 15.05.2019, тобто в межах строку, передбаченого Інструкцією №449, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість тверджень позивача.
Також, колегія суддів зауважує, що на момент нарахування позивачу боргу зі сплати єдиного соціального внеску та винесення податкової вимоги № Ф-10640-57 від 15.05.2019 року, позивач мав статус фізичної особи-підприємця.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що з початку 2007 року він взагалі не веде підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець та не подає до територіального органу доходів і зборів жодної податкової звітності, не є належними доказами, які спростовують правомірність нарахування єдиного внеску та не звільняють позивача від обов`язку щодо сплати податків.
При цьому, колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахувань, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VІ - єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно, відповідно до положень чинного законодавства України, сформована та направлена до позивача оскаржувана податкова вимога.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції взяв до уваги та до оцінки письмові докази, подані відповідачем із порушенням встановлених порядку та строку подання доказів, чим порушив процесуальні норми, а саме, ч. 3, 8 ст. 79 КАС України, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
В даному випадку, доводи позивача про те, що судом прийняті докази, подані відповідачем із порушенням встановлених порядку та строку їх подання, не спростовують факт наявності у позивача боргу (недоїмки) та правомірність формування податкової вимоги, а отже, і правильність вирішення справи по суті.
Окрім того, відповідно до ч.5 ст.121 КАС України пропуск строку, встановленого судом учаснику справи, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Отже, прострочення строку надання відповідачем доказів, які витребував суд, не може бути підставою для їх неприйняття.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, зокрема, ч. 4 ст. 246 КАС України, щодо оцінки кожного аргументу позивача, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, колегія суддів зазначає, що, оцінюючи наведені відповідачем доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені у позові, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованогост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржників у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач під час винесення спірного рішення діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тоді як позивач не довів обставин, які б свідчили  про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність  його рішення, що оскаржується.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 року по справі № 520/8422/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	В.В. Зеленський    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  17.02.2020 року