ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 р. 	Справа № 440/1835/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Старосуда М.І.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, повний текст складено 04.09.19 року по справі № 440/1835/19
за позовом             ОСОБА_1  
до            Управління соціального захисту населення Подільської районної у м.Полтаві ради                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Подільської районної у м.Полтаві ради, в якій просив суд: визнати протиправною відмову відповідача у наданні йому статусу інваліда війни і видачі відповідного посвідчення; зобов`язати відповідача вчинити дії щодо встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою  задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що він є потерпілою особою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, визнаний інвалідом ІІ групи, захворювання пов`язано із ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач вважає, що як інвалід ІІ групи хвороба пов`язана із участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС має право на отримання посвідчення інваліда війни. Стверджував, що усі громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та  перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 03.02.2017 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Подільської районної в м. Полтаві ради із заявою про видачу посвідчення інваліда війни, до якої додав копії довідки МСЕК та інформаційної довідки Київської обласної державної адміністрації від 12.01.2017 №01.1-14/19-10.
Відповідач  листом від 26.07.2017 №І-06/76 повідомив позивача, що за результатами розгляду наданих ним документів встановлено, що правові підстави для надання статусу інваліда війни відсутні.
Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону №3551-ХІІ, немає.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі по тексту - Закон №3551-ХІІ), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
В силу вимог ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно п.9 ч.2 статті 7 Закону № 3551-XII до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно п.9 ч.2 статті 7 Закону № 3551-XII є наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 10 Закону № 3551-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Варто зазначити, що статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню. 
З листів Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 30.12.2013 № 01-04/2356 та від 12.01.2017 № 01.1-14/69 вбачається, що виконання завдань виробничого характеру, до участі у яких можливо був залучений позивач, не входило до функцій формувань цивільної оборони, навіть якщо такі роботи виконувалися у зоні підвищеного іонізуючого випромінювання і Департамент не володіє архівними документами, які підтверджують участь формувань Цивільної оборони окремих підприємств, установ, організацій.
Наявними в матеріалах справи документами підтверджується участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення йому у зв`язку з цим групи інвалідності, що, у свою чергу є підставою для надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII.
Однак, надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб, а тому підстави для поширення на позивача дії п. 9 статті 7 Закону № 3551-XII відсутні.
За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ, немає.
Колегія суддів зазначає, що саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07 червня 2018 року по справі № 377/797/17, від 10 травня 2018 року по справі № 279/12162/15-а та ін.
Окрім того, позивач у позовній заяві просить зобов`язати відповідача видати йому відповідне посвідчення інваліда війни.
Згідно п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 інвалідам війни (стаття 7 Закону № 3551-XII) видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - інвалід».
З огляду на те, що позивач не має статусу інваліда війни, то у відповідача були відсутні підстави для видачі йому відповідного посвідчення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно та в межах повноважень визначених законодавством, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення та про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 по справі № 440/1835/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		М.І. Старосуд 	
Судді	   	О.М. Мінаєва    Я.М. Макаренко