ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

23 січня 2020 року 
Київ
справа №818/3722/15
адміністративне провадження №К/9901/26084/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні  касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на постанову  Сумського окружного адміністративного суду від 31 січня 2016 року (суддя Гелета С.М.)  та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2016 року (колегія у складі суддів: Калиновського В.А., Бенедик А.П., Водолажської Н.С.)  у справі № 818/3722/15 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерагростандарт» до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерагростандарт» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (надалі відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, якими зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість та збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що підставою прийняття вказаних рішень став помилковий висновок податкового органу про відсутність реальності господарських взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ «ВВМ Трейдінг».
Сумський окружний адміністративний суд постановою від 13 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2016 року, позов задовольнив. 
Скасував податкове повідомлення-рішення  від 15 жовтня 2015 року № 0002382207 та № 0002372207.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач виконав вимоги діючого податкового законодавства, сплативши податок на додану вартість в ціні отриманих послуг у безпосереднього контрагента, який, в свою чергу, зареєстрував відповідні податкові накладні на визначені та сплачені позивачем суми податку.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги дослівно повторюють доводи апеляційної скарги.
Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що з 1 вересня 2015 року по 7 вересня 2015 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським операціям з ТОВ «Торгова компанія «Агрохімічні Технології» за березень 2015 року, ТОВ «ТД «Агроімпорт», ТОВ «ВВМ Трейдінг», АТ «Макрохім», ТОВ «Агротехносоюз», ТОВ «Фрея Трейд» за квітень 2015 року. За результатами перевірки складено акт від 14 вересня 2015 року № 2346/2207/38244851/192.
Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення за квітень 2015 року, яке включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 51 205 грн та заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за квітень 2015 року на загальну суму 616 295 грн.
На підставі акта перевірки 15 жовтня 2015 року прийнято податкові повідомлення-рішення:
- № 0002382207 яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 51 205 грн, 
- № 0002372207 яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 924 442,50 грн, в тому числі 616 295 грн основного платежу та 308 147,50 грн штрафних (фінансових) санкцій. 
Підставою для прийняття вказаних рішень став висновок податкового органу про відсутність реальних операцій постачання від ТОВ «ВВМ Трейдінг» товарно-матеріальних цінностей в зв`язку з тим, що неможливо встановити факт придбання вказаним контрагентом товару, реалізованого на користь Товариства, що свідчить про безтоварний характер вказаних господарських операцій.
Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суди попередніх інстанцій встановили, що 15 квітня 2015 року між Товариством (покупець) та ТОВ «ВВМ Трейдінг» (постачальник) укладено договір № 2015-1504, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію, в кількості та на умовах, визначених в додатках до вказаного договору. Товар, а саме аміачна селітра в біг-бегах та аміачна селітра в мішках на загальну суму 4 005 000 грн, визначений у видатковій накладній від 30 квітня 2015 року № 5, передано у власність позивача.
ТОВ «ВВМ Трейдінг» зареєструвало в Єдиному реєстрі податкову накладну на поставку товару Товариству від 30 квітня 2015 року № 4 на загальну суму 4 005 000 грн, в тому числі 667 500,00 грн податку на додану вартість.
Оплата за отриманий товар проведена позивачем в безготівковій формі згідно платіжних доручень. Придбаний товар, згідно договору відповідального зберігання від 28 квітня 2015 року № 2804-2015/ВЗ, укладеного з ТОВ «ВВМ Трейдінг», передано на відповідальне зберігання, про що складено акт від 30 квітня 2015 року № 1.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, а податковий орган не спростував, що як випливає з акту перевірки, всі необхідні первинні документи, що підтверджують фактичне виконання умов договору, досліджені в ході перевірки, зауваження щодо їх складання у податкового органу відсутні. Зауваження перевіряючих стосувались неможливості  встановлення факту придбання ТОВ «ВВМ Трейдінг» товару, реалізованого Товариству.
За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Суд погоджується з доводом суду апеляційної інстанції, що для формування податкового кредиту з ПДВ необхідні декілька підстав: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, використання придбаного товару (послуги) у власній господарській діяльності, а також фактичне виконання господарської операції за наслідками якої виникає право на податковий кредит з ПДВ. Для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару до податкового кредиту, в розумінні Податкового кодексу України, не передбачається обов`язкова умова про сплату цих сум до бюджету контрагентами. 
Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться до неможливості підтвердження придбання ТОВ «ВВМ Трейдінг» у квітні 2015 року товару, який в подальшому придбано позивачем. 
Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач виконав вимоги діючого податкового законодавства, сплативши податок на додану вартість в ціні отриманих послуг у безпосереднього контрагента, який, в свою чергу, зареєстрував відповідні податкові накладні на визначені та сплачені позивачем суми податку.
Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачем не зазначено. 
Згідно з ч. 1  ст. 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст. ст.  341,  345,  349,  350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.
2. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 31 січня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2016 року  у справі № 818/3722/15 залишити в силі.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва ,
С.С. Пасічник
Судді Верховного Суду