Справа № 128/1432/19
Провадження № 22-ц/801/352/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року	Справа № 128/1432/19	м. Вінниця	

    
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгля-ду цивільних справ:
судді - доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,
за участі секретаря судового засідання Куленко О. В., особи, яка подала апеля-ційну скаргу, голови Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Бо-городичного храму Української Православної Церкви» Онищенка О. А., відпо-відачки ОСОБА_1 , представника третьої особи, яка не заявляє самостій-них вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Са-лецького І.О., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за по-зовом 
Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму
Української Православної Церкви» до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , за участі третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні
відповідачів Управління у справах національностей та релігій Вінницької об-
ласної державної адміністрації про визнання недійсними оформлених про-
токолами рішень, статуту в новій редакції,
за апеляційною скаргою голови Релігійної організації «Релігійна громада Свя-то-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви» Онищенка Олександра Антоновича на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької об-ласті від 12 грудня 2019 року про закриття провадження у справі, постановлену в залі судових засідань місцевого суду за головування судді Васильєвої Т. Ю., повний текст якої виготовлений 17 грудня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
29 травня 2019 року Релігійна організація «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви» звернулася у Він-ницький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Управління у справах на-ціональностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації про виз-нання недійсними оформлених протоколами рішень загальних зборів релігійної організації.
01 липня 2019 року позивачем збільшені позовні вимоги, крім визнання не-дійсними оформлених протоколами рішень загальних зборів релігійної органі-зації заявлена також вимога про визнання недійсним статуту Релігійної органі-зації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму смт. Вороновиця Вінницького району Вінницько-Барської Єпархії Православної Церкви Украї-ни» у новій редакції, прийнятого загальними зборами Релігійної громади Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви згідно протоко-лу від 28 лютого 2019 року № 2.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року задоволене клопотання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та закрите провадження у цій цивільній справі на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ухвала суду першої інстанції від12 грудня 2019 року про закриття прова-дження у справі оскаржується головою Релігійної організації «Релігійна грома-да Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви» ОСОБА_5 -щенком О. А., який вважає оскаржувану ухвалу постановленою у порушення вимог чинного цивільно-процесуального законодавства України, внаслідок чого допущені істотні порушення, невірне застосування судом норм права.
На виконання пропозиції апеляційного суду, викладеної в ухвалі від 10 січ-ня 2020 року про відкриття апеляційного провадження у справі, на апеляційну скаргу надійшли відзиви інших учасників справи.
Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 адвокат Чудак В. Д. у своєму посилається на безпідставність скарги, яка на його думку, не грунтується на законодавстві. Натомість оскаржувана судова ухвала є законною, обгрунтованою, такою, що відповідає вимогам матеріального та про-цесуального права України, судовій практиці Європейського суду з прав люди-ни.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предме-та спору, на стороні відповідачів, начальник Управління у справах національ-ностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації Салецький І.О. у відзиві зазначає, що позов у цій справі грунтується на нормах канонічного пра-ва. Церква відокремлена від держави, тому позов має вирішуватися церковними судами. Держава в особі суду не може втручатися у внутрішню діяльність само-керованої релігійної громади, вирішувати питання, пов`язані зі зміною каноніч-ної, церковної та духовної підлеглості релігійної громади, що урегульовані за-гальними зборами релігійної громади та затверджені рішенням загльних зборів членів цієї релігійної громади. Суд першої інстанції обгрунтовано закрив про-вадження у справі. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваної судової ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апе-ляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задо-воленню.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимо-гам.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, пославшись на норми статті 35 Конституції України, Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», рішення Європейського суду з прав людини від 14 червня 2007 року у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України», дійшов вис-новку про те, що суди не уповноважені вирішувати питання, пов’язані зі змі-ною канонічної підлеглості релігійної організації, затвердженої рішенням за-гальних зборів релігійної громади, про внесення змін до статуту релігійної ор-ганізації тощо, які стосуються внутрішньої діяльності такої релігійної організа-ції, оскільки держава в особі суду не вправі втручатися у внутрішню діяльність релігійних організацій. Заявлені позовні вимоги не можуть бути предметом роз-гляду судами будь-якої юрисдикції. 
Висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 12 грудня 2019 року, є помилковими, суперечними суті даної цивільної справи.
Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і ос-новоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім су-дом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Частиною другою цієї статті передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У визначених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Стаття 55 Конституції України декларує захист судом прав і свобод людини і громадянина.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 916/2086/19 ( провадження № 12-196гс19 ) дійшла висновку, що пра-вовідносини, які стосуються питань участі особи у створенні та діяльності релі-гійної громади є тісно пов’язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин, слід визначати відповідно до частини двадцять першої статті 14, частини другої статті 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійні орга-нізації».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об’єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 598/ 157/15-ц ( провадження № 61-31628сво18 ), зазначивши, що віднесення вирі-шення такого спору відповідній релігійній організації, а не судом буде супере-чити чинному законодавству. Тобто позовні вимоги про визнання недійсними рішень за протоколами загальних зборів релігійної організації та, як наслідок, визнання недійсним відповідного статуту підлягають розгляду в суді. 
За викладених обставин, ураховуючи позовні вимоги у цій цивільній справі, правильним буде висновок про віднесення вирішення цього спору до ком-петенції суду. 
Доводи апеляційної скарги голови Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви» Они-щенка О. А. є об`єктивними, вони заслуговують на увагу в частині вимоги про скасування оскаржуваної судової ухвали. Разом з тим вимога скарги в частині постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про відмову у задоволенні клопотання щодо закриття провадження у справі є безпідставною, такою, що задоволенню не підлягає через її невідповідність нормам Цивільного процесу-ального кодексу України. Вказане питання підлягає вирішенню судом першої інстанції у суворій відповідності до вимог цивільного процесуального закону. 
Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перегля-дає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє за-конність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, прий-маються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього.
Відповідно до пункту шостого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у спра-ві, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення спра-ви для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування су-дом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що ма-ють значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; не-відповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм проце-суального права чи застосування норм матеріального права, які призвели до по-становлення помилкової ухвали.
Керуючись нормами статей 353, 367, 368, 374, 379, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу голови Релігійної організації «Релігійна громада Свято-Різдво-Богородичного храму Української Православної Церкви» Онищенка Олександра Антоновича задоволити частково. 
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року про закриття провадження у справі скасувати, справу направити в той же суд першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             В. П. Рибчинський

Л. О. Голота