Справа № 462/4147/18                                Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/226/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                14 лютого 2020 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Жукровської Х.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії, 

                                в с т а н о в и л а:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії Львівського комунального підприємства (далі – ЛКП) «Залізничнетеплоенерго» щодо відмови в проведенні періодичної повірки приладу обліку теплової енергії протиправними та такими, що порушують його права, як споживача послуг; зобов`язати ЛКП «Залізничнетеплоенерго» провести повірку приладу обліку теплової енергії квартири АДРЕСА_1 за кошти підприємства, сплачені йому в складі тарифу на централізоване опалення.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він проживає у багатоквартирному житловому будинку з централізованим опаленням і ця послуга надається відповідачем на підставі договору приєднання від 01.07.2014 року.
Облік постачання теплової енергії до його квартири здійснюється квартирним приладом обліку, який встановлений у квартирі і взятий на абонентський облік у 2008 році.
Остання повірка приладу обліку проводилась у 2013 році за рахунок його (позивача) коштів, однак, чергова повірка квартирного приладу обліку теплової енергії у 2017 році повинна була проводитись вже за рахунок відповідача, оскільки зазначена послуга до 13.06.2018 року входила до складу тарифу на централізоване опалення.
По закінченню опалювального періоду він звернувся до відповідача з проханням провести повірку встановленого у його квартирі теплового лічильника, на що отримав відповідь від 30.05.2018 року, в якій зазначалось про те, що йому до початку опалювального сезону за власний рахунок необхідно забезпечити повірку, опломбування розподільчого обліку теплової енергії, а у випадку не проведення такої, нарахування буде здійснюватись згідно затвердженої методики.
12.06.2018 року він повторно звернувся до відповідача із заявою про проведення повірки лічильника, але знову отримав письмову відмову (повідомлення від 20.06.2018 року №П-198/1-01/06), в якій зазначалось, що проведення повірки виключене із складових тарифу на послугу з централізованого опалення, тому повірка повинна проводитись ним (позивачем) за власний рахунок.
Позивач вважає, що відповідач грубо порушує вимоги Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», умови договору та його права, як споживача послуг.
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
У грудні 2018 року позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з тим, що судом не вирішена його позовна вимога про визнання дій відповідача протиправними.
Додатковим рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 04 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд не дав належної правової оцінки діям відповідача, неправильно встановив характер спірних правовідносин та не застосував до спірних правовідносин положення нормативних актів, на які він посилався у своїй позовній заяві і якими підтверджено обов`язок саме відповідача проводити повірку приладу обліку теплової енергії за рахунок його (відповідача) коштів, які він отримує від споживачів, як плату за централізоване постачання теплової енергії.
Звертає увагу, що згідно з нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини, відповідальність за дотримання міжповірочних термінів, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів обліку теплової енергії, покладається саме на виконавців комунальної послуги, тобто на відповідача.
В судове засідання апеляційного суду позивач після відкладення розгляду справи не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, додатково повідомивши, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року, яке набрало законної сили, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» провело повірку його теплового лічильника за рахунок підприємства, а тому розгляд даної справи втратив свою актуальність, при цьому, просив задовольнити його апеляційну скаргу та позовні вимоги в повному обсязі, сторона відповідача повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у відсутності сторін без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. 
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.02.2020 року, є дата складення повного судового рішення – 14.02.2020 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є споживачем послуги з централізованого опалення, виконавцем якої з 01.07.2014 року є ЛКП «Залізничнетеплоенерго» як ліцензований суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії.
Облік теплової енергії у квартирі позивача здійснюється квартирним приладом обліку.
Попередня повірка встановленого у квартирі позивача приладу обліку була проведена 01.10.2013 року, про що видане свідоцтво, у якому зазначено, що воно чинне до 01.10.2017 року (а.с.9).
Відповідно до наданої інформації ПП ЖЕК «Рідний дім» – ЛКП «Залізничнетеплоенерго» прийняло на абонентський облік квартирні засоби обліку у 2014 році.
Статтею 17 Закону України від 05.06.2014 року «Про метрологію та метрологічну діяльність» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закону), врегульовано питання повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації.
Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Частиною другою статті 17 Закону передбачено, що міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України.
В свою чергу, пунктом 3 Порядку встановлення міжповірочних інтервалів для законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1195, передбачено, що міжповірочні інтервали за категоріями законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки встановлюється Мінекономрозвитку для забезпечення надійних результатів вимірювань протягом визначеного проміжку часу.
Згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року №1747, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.11.2016 року за №1417/29547, «Про затвердження міжповірочних інтервалів для законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», міжповірочний інтервал для теплолічильників становить 4 роки.
Відтак, квартирний тепловий лічильник позивача підлягав черговій повірці у строк до 01.10.2017 року включно.
Частиною третьою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» в редакції, чинній станом на 01.10.2017 року (станом дату закінчення строку дії свідоцтва про повірку приладу обліку теплової енергії у квартирі позивача), передбачено, що суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо врегульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації на періодичну повірку.
Відповідно до ч.4 ст.17 цього Закону України, відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.
Абзацом третім частини четвертої статті 17 Закону визначено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Статтею 1 Закону України від 22.06.2017 року «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що  вузол комерційного обліку – це вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, а вузол розподільного обліку – це вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Обслуговування вузлів обліку за цим Законом – це огляд, опломбування/роз пломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласника) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.
Відповідно до ч.2 ст.6 цього Закону, обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів – розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.
Виконавець комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, забезпечує функціональну перевірку приладів - розподілювачів теплової енергії. Порядок, періодичність такої перевірки визначаються договором між споживачем та виконавцем послуги або іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг.
Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів.
Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Так, зокрема, пунктом 6 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 року №474, в первинній редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок виконавців.
Виконавець веде облік засобів вимірювальної техніки, щодо яких проведено періодичну повірку та ремонт (п.18 Порядку).
Постановою Кабінету Міністрів України №880 від 24.10.2018 року було внесено зміни до вказаного Порядку, відповідно до яких пункт 6 Порядку викладено у новій редакції, яким передбачено, що оплата періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті теплову енергію і воду, здійснюється відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». 
Законом №2189-VIII від 09.11.2017 року було внесено зміни до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» і, зокрема, до частини четвертої статті 17 Закону, про те, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Таким чином, як і станом на 01.10.2017 року (з посиланням на ч.2 ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»), так і станом на день направлення відповідачем у квітні 2018 року на адресу позивача повідомлення про необхідність проведення повірки квартирного теплолічильника (з посиланням на ч.4 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»), нормативно було визначено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку.
Посилання позивача на пункт 6 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 року №474, в первинній редакції, яким було передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок виконавців, є безпідставним, оскільки цей Порядок є підзаконним нормативно-правовим актом, а частиною другою статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів – розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором, а договором приєднання від 01.07.2014 року, на який посилається позивач, не було визначено порядку подання засобів обліку на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядку оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), а лише передбачено право споживача на таку повірку.
Безпідставними є й посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року «Про затвердження Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води», оскільки вона є також підзаконним нормативно-правовим актом, а крім того, з метою приведення цього та інших підзаконних нормативно-правових актів у відповідність до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2018 року №477 з пункту 61 Порядку виключено абзац, яким було передбачено формування тарифу комунальної послуги з постачання теплової енергії за рахунок включення до його структури витрат на проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку теплової енергії, в тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. 
Відповідні зміни були внесені й до Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та тарифів на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 24.03.2016 року №377 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 09.06.2016 року) щодо вилучення із структури тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води витрат на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування і монтаж після повірки) будинкових засобів обліку теплової енергії, будинкових приладів обліку гарячої води, які є власністю ліцензіата та/або знаходяться у нього в користуванні, квартирних засобів обліку теплової енергії та гарячої води, а також витрат на формування обмінного фонду квартирних засобів обліку теплової енергії та гарячої води, що визначаються відповідно до розрахунку на один квартирний засіб обліку і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги.
Крім того, відповідач звертав увагу суду на те, що станом на 01.10.2017 року і в подальшому, в структурі тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню Львівським комунальним підприємством «Залізничнетеплоенерго», відповідно до постанови НКРЕКП від 31.03.2015 року №1171, в редакції постанов від 09.06.2016 року №1101 та від 05.10.2017 року №1206 (а.с.17,18), закладення коштів на витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, по умовно-постійній частині двоставкового тарифу на опалення не було передбачено. 
Доказів на підтвердження тієї обставини, що витрати з періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, у вказаний період були включені в структуру тарифу на комунальну послугу з утримання будинків і з укладенням, в подальшому, відповідних договорів з виконавцем послуг на постачання теплової енергії, в матеріалах справи немає. 
Отже, правових підстав для висновку про те, що повірка індивідуального квартирного теплолічильника, власником якого є позивач, повинна була проводитись у названий вище період за рахунок коштів виконавця послуг, немає.
Доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо несвоєчасного проведення чергової повірки, є безпідставними, оскільки, як вже зазначалось вище, частиною другою статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про безпідставність заявлених вимог позивача.
Посилання позивача на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року (а.с.82), як на преюдиційне для вирішення даної справи, є безпідставними, оскільки цим рішенням лише зобов`язано Львівську міську раду в особі департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради вирішити питання щодо проведення періодичної повірки квартирного лічильника теплової енергії у квартирі позивача.
Крім того, відповідно до частини сьомої статті 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
З урахуванням наведеного, у колегії суддів немає правових підстав для іншого висновку по суті вирішення спору, ніж того, якого дійшов суд першої інстанції, про відмову у задоволенні позовних вимог позивача за їх безпідставністю, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін.                        
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 14 лютого 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М.

Судді:                                                                 Копняк С.М.
       
                                                                       Ніткевич А.В.