17.02.20
22-ц/812/364/20
Єдиний унікальним номер судової справи: 486/915/18
Провадження № 22-ц/812/364/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова 
Іменем України 
17 лютого 2020 року                         м. Миколаїв         Справа № 486/915/18
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
без участі учасників справи, належно повідомлених про час і місце судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану у її інтересах представником - адвокатом Сорочаном Володимиром Олександровичем, на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Савіна О.І., в залі судового засідання в м. Южноукраїнську, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з пізніше уточненим позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку 399/1000 часток кімнати АДРЕСА_1 та покладення судових витрат на позивача.
Позов мотивовано тим, що з 28 жовтня 1978 року до 14 січня 2014 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від якого вони мають сина ОСОБА_2 . 
Під час перебування у шлюбі за спільні кошти, 11 липня 2012 року вони придбали за договором купівлі-продажу кімнату АДРЕСА_1 , право власності на яку, за згодою позивача, оформили за ОСОБА_3 . 
Після смерті колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиним спадкоємцем став їх син, відповідач ОСОБА_2 , який прийняв спадщину.
Посилаючись на те, що спірна кімната була набула в період шлюбу з ОСОБА_3 та в інший спосіб врегулювати спір неможливо, позивач просила задовольнити позов.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд, встановивши, що неповнолітня ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , не вбачав підстав для задоволення позову, однак звернув увагу позивача, що вона має право звернутися з позовом в інший спосіб, визначившись з належним колом відповідачів та третіх осіб.
Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення не містить мотивів відмови позивачу в задоволенні позову щодо майна придбаного у шлюбі зі спадкодавцем. Крім того, за рекомендацією нотаріуса неможливо видати свідоцтва про право власності на спадкове майно спадкоємцям, так як спочатку необхідно визначити частку майна спадкодавця.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права ( ч. 2 ст. 263 ЦПК України).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5 ст. 263 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позову ОСОБА_1 лише до ОСОБА_2 , встановивши наявність заповіту на спірне майно складеного спадкодавцем на користь неповнолітньої ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину.
При цьому суд звернув увагу на право позивача звернутися до суду з позовом в інший спосіб, визначившись з належним колом учасників справи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та нормам процесуального права.
Як встановлено судом, з 28 жовтня 1978 року до 14 січня 2014 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від якого вони мають сина - відповідача ОСОБА_2 . 
Під час перебування у шлюбі за спільні кошти, 11 липня 2012 року вони придбали за договором купівлі-продажу 399/1000 частки квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку, за згодою позивача, оформили на ОСОБА_3 
ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя за заповітом ІНФОРМАЦІЯ_2 заповів ОСОБА_4 належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме 399/1000 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що був посвідчений Лейбіченко С.В., приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрованим в реєстрі за № 3 551.
Син спадкодавця відповідач ОСОБА_2 після смерті батька прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса 27 березня 2018 року із заявою про прийняття спадщини.
Судом установлено, що спадкоємниця за заповітом, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини була неповнолітньою, а тому згідно приписів частини четвертої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки правом на відмову від прийняття спадщини відповідно до ст. 1273 ЦК України не скористалась.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 вважала, що відповідач ОСОБА_2 є єдиним належним відповідачем у даній справі, оскільки прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 
Спадкове право в Україні врегульовано положеннями Книги шостої ЦК України.
Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).
За приписами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 28 ЦПК України).
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (ст. 50ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 1ст. 51 ЦПК України).
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України). Після спливу строків, зазначених у частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3 ст. 51 ЦПК України).
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову з огляду на приписи ч. 5 ст. 12 ЦПК України є обов`язком суду першої інстанції, який виконується під час розгляду справи.
В даній справі відповідачами повинні виступати особи, якій мають права або власний інтерес до складу спадщини.
Як встановлено з матеріалів цивільної справи та матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , до складу спадщини увійшло, зокрема, право спадкодавця на частику квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу від 11 липня 2012 року.
Після смерті  ОСОБА_3 , спадщину за заповітом на зазначену квартиру згідно приписів частини четвертої статті 1268 ЦК України прийняла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дані щодо права ОСОБА_2 на обов`язкову частку у спадщині відповідно до положень статті 1241 ЦК України матеріали справи не містять.
Позивач при зверненні до суду з даним позовом про визнання права власності на нерухоме майно придбане у шлюбі з ОСОБА_3 , після його смерті, відповідачем у позові зазначила ОСОБА_2 , який є сином спадкодавця та має право на спадкування за законом.
Під час розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_4 прийнята спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Проте з цих підстав позивач не заявила клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину за заповітом на спірну квартиру. 
На думку колегії суддів, саме ОСОБА_4 є носієм суб`єктивних прав та обов`язків, які складають зміст матеріально-правових відносин у цій справі.
Крім того, звертаючись до суду із заявленими позовними вимогами, позивач вважала, що даний спір стосується лише ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі. В той же час дані позовні вимоги безпосередньо впливають на права та інтереси іншого спадкоємця за заповітом, яка успадкувала права на частину квартири АДРЕСА_1 та яка повинна брати участь у справі, оскільки позивач претендує на частку цієї нерухомості.
Питання щодо встановлення кола відповідачів суд першої інстанції з`ясовував та сприяв цьому учасникам судового процесу, тобто в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, як то приписує ч. 5 ст. 12 ЦПК України. Проте позивач цим правом не скористалася.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталася до суду з клопотанням щодо залучення до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_4 .
Враховуючи зазначені вище обставини у справі та положення законодавства, суд правомірно дійшов висновку, що оскільки позов пред`явлений позивачкою лише до одного зі спадкоємців, то вирішення спору по суті призведе до вирішення питання про права, інтереси іншого спадкоємця, а за такого у задоволенні позову обґрунтовано вважав необхідним відмовити, що само по собі не позбавляє позивачку можливості повторно заявити аналогічний позов, але до всіх належних відповідачів.
Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача, оскільки не має передбачених законом повноважень змінювати склад відповідачів, крім випадків процесуального правонаступництва. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає недоцільним давати аналіз інших доводів апеляційної скарги стосовно доведеності, як розміру частки позивачки у набутому об`єкті нерухомості, так і розміру частки відповідача, оскільки вони можуть стати предметом доказування у іншій справі у разі звернення позивачки з позовом до всіх належних відповідачів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану у її інтересах представником - адвокатом Сорочаном Володимиром Олександровичем залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                        Н.В. Самчишина

Судді                                                                                П.П. Лисенко

                                                                               Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року.