ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/162/20 Справа № 175/4219/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової Вікторії Юріївни, ОСОБА_1 про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації права власності,–

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №121824060 від 24.04.2018 року, державним реєстратором: приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Маркаровою В.Ю. за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (запис №23051660 від 25.10.2017 року), на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1221411000:02:030:0056, площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (запис №23052673 від 25.10.2017 року), та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1221411000:02:030:0057, площею 0,0561 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1 (запис №23052924 від 25.10.2017 року). Однак, позивач вказує, що він є єдиним власником спірного майна в частці 1/1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на майно, та його право власності на спірне майно рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.09.2017 року не скасовано, а в витребуванні 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_1 було відмовлено. Таким чином, позивач вважає, що приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Маркарова В.Ю. своїми діями порушила право власності ОСОБА_2 та зареєструвала за ОСОБА_1 нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
У зв`язку з чим, позивач просив суд визнати дії державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Маркарової В.Ю. протиправними; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , запис № 23051660 від 25.10.2017 року, внесений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37801259 від 27.10.2017 р.; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1221411000:02:030:0056, площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , запис № 23052673 від 25.10.2017 року, внесений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37805711 від 27.10.2017 р.; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1221411000:02:030:0057, площею 0,0561 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1 , запис № 23052924 від 25.10.2017 року, внесений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 37806026 від 27.10.2017 р.; судові витрати покласти на відповідачів. 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано дії державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Маркарової В.Ю. — протиправними. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , запис №23051660 від 25.10.2017 року, внесений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37801259 від 27.10.2017 року. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1221411000:02:030:0056, площею 0,1 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , запис №23052673 від 25.10.2017 року, внесений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37805711 від 27.10.2017 року. Скасованодержавну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий помер 1221411000:02:030:0057, площею 0,0561 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1 , запис №23052924 від 25.10.2017 року, внесений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37806026 від 27.10.2017 року. Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В., приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Маркарова В.Ю., управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, договорів купівлі-продажу та державних актів на землю, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовлено. Не погодившись в вищевказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Рішенням колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року було скасовано вищевказане рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким вирішено провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 реєстровий №2193); про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 1561 кв.м. по АДРЕСА_1 реєстровий №2196); про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 на грошові внески з належними відсотками і усіма видами компенсацій (реєстровий №2199), виданих державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. – закрито; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 64,4 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 (цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку) від 25 травня 2012 року за реєстровим номером № НОМЕР_1 ; договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0561 га по АДРЕСА_1 (цільового призначення для ведення особистого селянського господарства) від 25 травня 2012 року за реєстровим номером № НОМЕР_2 та договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 від 25 травня 2012 року за реєстровим номером № НОМЕР_3 , які укладені між ОСОБА_3 в особі її представника ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та про витребування з незаконного володіння 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_1 – відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3033,56 грн. 
Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року виправлено описки у резолютивній частині вступної та резолютивної частин і повного рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року: із третього абзацу резолютивної частини виключено фразу «про право на спадщину за законом від 05 серпня 2011 року, виданого ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 на грошові внески з належними відсотками і усіма видами компенсацій (реєстровий №2199)»; у четвертому абзаці резолютивної частини замість «Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 64,4 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .», правильно вказати: «Визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 64,4 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованих по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Таким чином, суд першої інстанції встановив, що суд апеляційної інстанції своїм рішенням не визнав право власності ОСОБА_1 на спірне майно, не визнав недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок та самого будинку, розташованих за адресою АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та не скасував право власності на вищезазначене нерухоме майно за ОСОБА_2 ані в цілому, ані в 1/2 частці. Також, суд апеляційної інстанції, своїм рішенням відмовив ОСОБА_1 у позовних вимогах про витребування з незаконного володіння 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_1 , чим фактично не оспорив правомірність набуття і правомірність володіння ОСОБА_2 всім спірним майном в цілому.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №121824060 від 24.04.2018 року, державним реєстратором: приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Маркаровою В.Ю. за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (запис №23051660 від 25.10.2017 року), на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1221411000:02:030:0056, площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (запис №23052673 від 25.10.2017 року), та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1221411000:02:030:0057, площею 0,0561 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, по АДРЕСА_1 (запис №23052924 від 25.10.2017 року).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є єдиним власником спірного майна в частці 1/1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на майно, та його право власності на спірне майно апеляційним судом не скасовано, а в витребуванні 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_1 було відмовлено. Таким чином, приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Маркарова В.Ю. своїми діями порушила право власності ОСОБА_2 та зареєструвала за ОСОБА_1 нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на обгрунтованість позовних вимог, зокрема, на те, що, усупереч вимогам закону, за наявності суперечності між заявленими ОСОБА_1  та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно за ОСОБА_2 , приватний нотаріус Маркарова В.Ю., провела реєстрацію нерухомого майна за ОСОБА_1 , що порушило право власності на майно за вже зареєстрованим раніше власником ОСОБА_2 .
А тому суд першої інстанції дійшов висновку, що єдиним шляхом відновлення порушених прав позивача є скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку нерухомого майна (житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 ).
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що з тексту рішення апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 175/1130/15-ц за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 64,4 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м. та земельних ділянок площею 0,100 га та 0,0561 га за адресою: АДРЕСА_1 . А тому, апелянт вважає, що за ним визнано саме право власності на вказане нерухоме майно. Щодо наявності ухвали про виправлення описки в рішенні суду, то апелянт вважає, що вона жодним чином не впливає на зміст вказаного рішення. Крім того, апелянт вважає, що ухвалою від 10.10.2017 року апеляційний суд Дніпропетровської області змінив рішення по суті, тим саме порушивши ч. 2 ст. 218 ЦПК України. 
Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції своїм рішенням від 19 вересня 2017 року не визнав право власності ОСОБА_1 на спірне майно, не визнав недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок та самого будинку, розташованих за адресою АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та не скасував право власності на вищезазначене нерухоме майно за ОСОБА_2 ані в цілому, ані в 1/2 частці. Також, суд апеляційної інстанції, своїм рішенням відмовив ОСОБА_1 у позовних вимогах про витребування з незаконного володіння 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_1 .
А ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року лише виправлено описки у резолютивній частині вступної та резолютивної частин і повного рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року, а не змінено зміст рішення суду, як помилково вважає апелянт.
       Крім того, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року не оскаржувалося ОСОБА_1 в касаційному порядку та набрали законної сили.
       Однак, як встановлено, всупереч вказаним судовим рішенням та вимогам закону, зокрема, ст. 24 ЗУ “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, приватний нотаріус Маркарова В.Ю. провела реєстрацію нерухомого майна за ОСОБА_1 . 
       Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності гарантується Конституцією України і захищається способами, встановленими законодавством.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 є єдиним власником спірного майна в частці 1/1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на майно, та його право власності на спірне майно апеляційним судом не скасовано, а в витребуванні 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,0561 га (для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 та передачу їх ОСОБА_1 було відмовлено, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив рішення в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих позивачем.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2019року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                        В.С. Городнича

Судді:                                                                О.П. Варенко

                                                                       О.В. Лаченкова