ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року 

м. Харків

справа № 2-7803/05

провадження № 22-ц/818/200/20

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,
суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,
за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: виконавчий комітет Харківської міської ради,
апелянт: ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року, ухвалене суддею Донець О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2005 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення.

Позов мотивований тим, що йому на праві власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 06 квітня 2001 року, а також восьмикімнатна квартира АДРЕСА_2 , відповідно до договорів купівлі-продажу від: 25 лютого 2000 року, 10 березня 2000 року, 10 листопада 2000 року, 17 жовтня 2000 року та договору дарування від 25 лютого 2000 року.

Після купівлі зазначених квартир ним була здійснена самовільна реконструкція та переобладнання шляхом зміщення стін між кімнатами для подальшого розміщення кафе та офісу, із улаштуванням відокремлених виходів.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11 липня2001 року №1176 зазначені квартири переведені у нежиле приміщення та надано дозвіл на здійснення їх проектування і реконструкцію, за погодженням з відповідними органами.

В зв`язку з цим просив суд визнати за ним право власності на нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 44,2кв.м, та кв.АДРЕСА_2, площею 213,1кв. м; зобов`язати комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» видати свідоцтво про право власності на зазначені приміщення.

ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник виконавчого комітету Харківської міської ради позов визнав, проти задоволення позову не заперечував.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності         на нежитлові приміщення № 2-1 площею 14кв. м, №2-2 площею 9,5кв.м,         № 2-3 площею 2,7кв. м, № 2-4 площею 22,7кв.м, № 2-5 площею 2,8кв. м, № 2-6 площею 177,4кв. м, № 2-7 площею 5,6        кв.м, №        2-8 площею 2,5кв.м, № 2-9 площею 2,6кв. м, № 2-10, площею 47,3кв.м - колишні квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на підвал літ. 1, 2, 3, 4 пл.39,2кв.м; приміщення першого поверху: №№ 1-18 площею 0,5кв.м, № 1-20 площею 12,7кв. м, № 1-19 площею 3,9кв.м, № 1-21 площею 6,1кв.м, № 1-22 площею 6кв.м, № 1-23 площею 1,3кв.м; приміщення другого поверху: №№ 2-1 площею 14кв.м, № 2-2 площею 9,5кв.м, № 2-3 площею 2,7кв.м, № 2-4 площею 22,7кв.м, № 2-5 площею 2,8кв.м, № 2-6 площею 177,4кв.м, № 2-7 площею 5,6кв.м, № 2-8 площею 2,5кв.м, № 2-9 площею 2,6кв.м, № 2-10 площею 47,3кв.м, № 2-11 площею 18,2кв.м, № 2-12 пл.8,2кв. м, № 2-13 площею 4,2кв.м, № 2-14 площею 4,3кв.м, № 2-15 площею 10кв.м та мансарду літ. 3-1 - 3-19 площею 278,2кв.м до будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення: підвал літ.1, 2, 3, 4 пл.39,2кв.м; приміщення першого поверху - №№ 1-18 площею 0,5кв.м, 1-20 площею 12,7кв.м, 1-19 площею 3,9кв.м, 1-21 площею 6,1кв м, 1-22 площею 6кв.м, 1-23 площею 1,3кв.м; приміщення другого поверху: №№ 2-1 площею 14кв.м; 2-2 площею 9,5кв.м; 2-3 площею 2,7кв.м; 2-4 площею 22,7кв.м; 2-5 площею 2,8кв.м; 2-6 площею 177,4кв.м; 2-7 площею 5,6кв.м; №2-8 площею 2,5кв.м; 2-9 площею 2,6кв.м; 2-10 площею 47,3кв.м; 2-11 площею 18,2кв.м, № 2-12 площею 8,2кв.м, 2-13 площею 4,2кв.м, 2-14 площею 4,3кв.м, 2-15 площею 10кв.м. та мансарду літ.3-1 - 3-19 площею 278,2кв.м до будинку АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2  звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що самовільна прибудова позивача до стіни житлового будинку АДРЕСА_3 , який на теперішній час належить йому ОСОБА_2 , а раніше належав на праві приватної власності ОСОБА_3 . Внаслідок самочинного будівництва ОСОБА_1 обмежуються можливості власника житлового будинку АДРЕСА_3 , щодо обслуговування будинку, а також значно спрощується можливість незаконного проникнення до житлових приміщень, що в них розташовані.

Позивач без отримання у встановленому законом порядку і без належного затвердження проекту почав реконструкцію належних йому квартир, в т.ч. і роботи щодо збільшення загальної площі шляхом самовільного будівництва двоповерхової прибудови.

Ухвалою судді судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 27.03.2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 повернута апелянту.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27.03.2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання позивач не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що клопотання задоволенню не підлягає враховуючи те, що 11.12.2019 року ОСОБА_1 подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що не може бути присутнім у судовому засіданні через стан здоров`я, розгляд справи було відкладено на 26.12.2019 року. 26.12.2019 року ОСОБА_1 знов подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю укласти договір про надання правової допомоги з фаховим юристом, у зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 16.01.2020 року. На 16.01.2020 року позивач повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення, однак знов подав клопотання про відкладення розгляду справи, не зазначивши жодної причини.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновків уповноважених органів державної влади проектування та реконструкція зазначених нежитлових приміщень відповідає будівельним, санітарним та протипожежним нормам і не порушує права інших осіб

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 на праві власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 06 квітня 2001 року посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Заікіною Л.В., за реєстровим №603.

Також, ОСОБА_1 на праві власності належить восьмикімнатна квартира АДРЕСА_2 , на підставі договорів купівлі продажу: від 25 лютого 2000 року, 10 березня 2000 року, 10 листопада 2000 року, 17 жовтня 2000 року та договору дарування від 25 лютого 2000 року.

Матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку літ. Б-3 (об`єкт житлової нерухомості) загальною площею 864,1кв., житловою площею 398,3кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія №1394, виданого 23 листопада 2016 року приватним нотаріусом Шаульською Н.І.. Дата державної реєстрації зазначена 23 листопада 2016 року.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта реєстру, дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності спірного майна ОСОБА_1 зазначено 21 жовтня 2005 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що самовільна прибудова позивача до стіни житлового будинку АДРЕСА_3 , який на теперішній час належить йому ОСОБА_2 , а раніше належав на праві приватної власності ОСОБА_3 . Внаслідок самочинного будівництва ОСОБА_1 обмежуються можливості власника житлового будинку АДРЕСА_3 , щодо обслуговування будинку, а також значно спрощується можливість незаконного проникнення до житлових приміщень, що в них розташовані.

Позивач без отримання у встановленому законом порядку і без належного затвердження проекту почав реконструкцію належних йому квартир, в т.ч. і роботи щодо збільшення загальної площі шляхом самовільного будівництва двоповерхової прибудови.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , після придбання квартир, було самостійну проведено реконструкцію та переобладнання вказаних квартир, шляхом зміщення стін між кімнатами під кафе та офіс, а зі сторони двору позивачем побудовано двоповерхову прибудову: літ.1-20, площею 12,7кв.м, 1-19 площею 3,9кв.м, 1-21 площею 6,1кв.м, 1-22 площею 6кв.м, 1-23 площею 1,3кв.м, 2-11 площею 18,2кв.м, 2-12 площею 8,2кв.м, 2-13 площею 4,2кв.м, 2-14 площею 4,3кв.м, 2-15 площею 10кв.м та мансарду літ3-1 - 3-19 площею 278,2кв.м, підвал літ.1, 2 , 3, 4; до будинку АДРЕСА_1, облаштував окремі входи під кафе з АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківської міської ради від 11 липня 2001 року №1176 «Про переведення квартир № АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 в нежитлове приміщення та надання дозволу ОСОБА_1 на проектування та реконструкцію під кафе та офіс» квартиру № АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 переведено в нежитлове приміщення та дозволено ОСОБА_1 проектування та реконструкцію вказаного приміщення з влаштуванням окремих входів під кафе та офіс, для чого на ОСОБА_1 покладено обов`язок одержати архітектурно- планувальне завдання на розробку робочого проекту реконструкції в управлінні містобудування та архітектури, розробити і погодити з управлінням містобудування та архітектури робочий проект на реконструкцію нежитлових приміщень у встановленому порядку; після погодження проекту до початку реконструкції одержати в міській інспекції Держархбудконтролю дозвіл на виконання реконструкції; по завершенні реконструкції пред`явити об`єкт державній приймальній комісії для прийняття до експлуатацію.

Рішенням Харківської міської ради від 25 вересня 2002 року «Про надання дозволів на проектування та розроблення проектів відведення земельних ділянок» дозволено проектування 2-х поверхової прибудови офісних та підсобних приміщень до кафе по АДРЕСА_1 . Зобов`язано виконати проектування до 01 квітня 2003 року.

Рішенням Харківської міської ради від 28 квітня 2004 року №66/04 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об`єктів» ОСОБА_1 . надано дозвіл на проектування 2-х поверхової прибудови офісних та підсобних приміщень до кафе по АДРЕСА_1 та надано згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та подальшої експлуатації цього об`єкта за вказаною земельною ділянкою. Проектування об`єкта зобов`язано виконати до 01 квітня 2004 року.

Надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0145га по АДРЕСА_1 для будівництва 2-х поверхової прибудови до підсобних приміщень до кафе до 01 квітня 2006 року та земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,007га подальшої експлуатації до 01 квітня 2029 року.

Отже, ОСОБА_1 здійснено самочинну реконструкцію з прибудовою АДРЕСА_1 .

За змістом ст..328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Частиною 2 ст.331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Вирішення питань пов`язаних з самочинним будівництвом на території міста Харкова, з метою визначення можливості збереження самочинного будівництва, надання земельних ділянок під самочинно збудовані об`єкти та будівництво яких розпочато самостійно здійснюється відповідно до «Порядку вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом», затвердженого рішенням 22 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 23.06.2004 № 90/04 (діючий на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду).

Порядок поширювався на всі підприємства, установи та організації, всіх суб`єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, а також громадян, які здійснили або здійснюють самочинне будівництво на території міста.

Позивачем також не було надано доказів виконання вимог вищезазначеного Порядку.

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції від 11 червня 2003 року діючої на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду) закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється.

Згідно з п.1 Порядку «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого постовою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Доказів того, що компетентними органами з питань оформлення права власності на об`єкт самочинного будівництва було неправомірно відмовлено у прийнятті нерухомого майна в експлуатацію ОСОБА_1 не надано і матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи свідчать що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №2-7810/05 за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради про визнання права власності, предметом розгляду якої було визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , з урахування проведеною позивачкою самовільної реконструкції, шляхом зміщення стін між кімнатами та побудованою прибудовою.

За результатами розгляду цієї справи 05 серпня 2005 року Київським районним судом м. Харкова було винесено рішення, яким було визнано право власності на нежитлове приміщення №1-11 пл.2,1кв.м, 1-12 пл.6кв.м, 1-13 пл.15.6кв.м, 1-14 пл.0,9кв.м, 1-15 пл.1,6кв.м, 1-24 пл.0,6кв.м, 1-25 пл.22,8кв.м, та прибудову 1-16 пл.9,3кв.м та 1-17 пл.3кв.м; зобов`язано КП «ХМБТІ» зареєструвати право власності ОСОБА_4 на вказане нерухоме майно.

За апеляційної скаргою ОСОБА_2 , з підстав обмеження його можливості щодо обслуговування належного йому на праві власності житлового будинку АДРЕСА_3 та можливості незаконного проникнення до приміщень вказаного будинку, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 липня 2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року - скасовано та ухвалено нове, в задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовлено.

Отже, рішенням апеляційного суду було підтверджено зв`язок між власником житлового будинку АДРЕСА_3 , тобто ОСОБА_2 та власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахування викладеного, у суду першої інстанції не було підстав для визнання в судовому порядку за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про залишення позову без задоволення.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 57грн. (п`ятдесят сім гривень 00коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 21 січня 2020 року.

Головуючий -        І.П. Коваленко

Судді -        А.І. Овсяннікова 

       І.С. Сащенко