СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2020 р.                                                                 Справа № 922/2801/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя  Слободін М.М. 

при секретарі Пархоменко  О.В.  
позивача - адвокат Чикаліна Г.В., довіреність №ДР-52-1219 від 26.12.2019 року, свідоцтво ДН №4932 від 27.12.2017 року;
відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс", м. Харків (вх. № 3521 Х/1-18) 
на рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2019 року у справі №922/2801/19, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Присяжнюк О.О.) повний текст         якого складено 23.10.2019 року
за позовом Товариства    з обмеженою відповідальністю    "Харківгаз Збут", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс", м. Харків
про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.10.2019 року у справі №922/2801/19 позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс"         на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" заборгованості у розмірі 54488,76 грн., з яких 54345,04 грн. - сума основного боргу,         3% річних в сумі 143,72 грн., судовий збір в розмірі 1921,00 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2019 року у справі та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Харківгаз Збут" - надав відповідачу послуги з постачання природного газу у березні 2019 року у кількості 5.104 тис. м. куб. на загальну суму 54645,04 грн., однак позивач замовчав          те, що станом на березень 2019 року ТОВ "Мега Шанс" вже не було власником чи користувачем об`єкта споживача, яким є будівля 35-1 по вул. Астрономічна у м. Харків.
Згідно п.п. 2.2.1 п. 2.2. Договору № 11410X83B1 GP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, укладеного між позивачем і відповідачем 01.01.2016 року, постачання газу здійснюється за умови наявності діючого між Споживачем і Оператором ГРМ договору розподілу газу.
Позивачем не було надано до суду діючого договору розподілу між Споживачем і Оператором ГРМ газу в підтвердження факту наявності підстав для постачання ТОВ "Мега Шанс" природного газу.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що акт приймання-передавання природного газу від 31.03.2019 року по договору на постачання природного газу від 01.01.2016 року підписаний тільки з однієї сторони позивача, а підпис споживача при цьому відсутній.
З 19.12.2017 року новим власником будівлі Б-1 в буднику 35-1 по вул. Астрономічна у м. Харків став Белявцев Микола Іванович, що  підтверджується Інформ довідкою від 29.01.2018 року.
Відповідач стверджує, що зі зміною власника він припинив споживання газу, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Окрім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2019 року у справі, оскільки отримав рішення лише 26.10.2019 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2019 року, суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю     Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" на рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2019 року у справі залишено без руху; Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" зобов`язано було усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс", що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
09.12.2019 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№11587), а саме докази сплати судового збору, яку     долучено     до матеріалів справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" на рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2019 року у справі; позивачу встановлено строк до 10.01.2020 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на     15.01.2020 року о 09:30         годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання         №115; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2019 року у справі №922/2801/19 зупинено.
10.01.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№188), в якому останній просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2019 року у справі  залишити без змін, який долучено до матеріалів справи.
В судове засідання 15.01.2020 року представник відповідача не з`явився, хоча  належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотному боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам  і є доказом належного повідомлення учасників спору про  дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.
На підтвердження направлення копії ухвали суду від 16.12.2019 року відповідачу у справі додано витяг із сайту УДППЗ "Укрпошта" №6102230400120,  з якого вбачається, що відповідач отримав копію ухвали 20.12.2019 року (а.с.92 том 1).
Крім того, вказану ухвалу     суду від     16.12.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена     за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та https://eag.court.gov.ua/sud4875/
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства,     зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених    статтею  42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції  неоспорених обставин справи,  колегія суддів встановила наступне.
ТОВ "Харківгаз Збут" (далі - позивач, постачальник) надав відповідачу послуги з постачання природного газу у кількості:    березень 2019 року-    5,104 тис.м.куб. на загальну суму 54645,04 грн.
Позивачем надсилались відповідачу акти приймання-передачі природного газу, що підтверджується відміткою поштового відділення. 
Відповідач всупереч нормам чинного законодавства не повернув підписані примірники оригіналів актів приймання - передачі природного газу,  також позивачем не було отримано мотивованої відмови від підписання наданих актів приймання-передачі природного газу.
На адресу відповідача 20.06.2019 року було направлено вимогу про оплату заборгованості.
Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позовної заяви за послуги з постачання природного газу складала 54 345,04 грн.
          Вказане вище  й стало підставою для звернення  позивача з  відповідним позовом до господарського суду Харківської області .
22.10.2019 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
 Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна  скарга не підлягає  до  задоволення з огляду на наступне.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях  Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
       Зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та     юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.         
Відповідно до ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.
Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
За змістом  ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Статею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання     на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а         згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно     з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У частині 1 ст.193 ГК України зазначено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Відповідно до статті 526 ЦК України, статей 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно     вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості у сумі 54345,04 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 54345,04 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.
      Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами            ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).
Відповідно ст. 638 ЦК України, та ч. 2 ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
      У п. 2.2.2 статті 2 Статуту ТОВ "Харківгаз Збут" зазначено, що однією з основних функцій товариства є надання послуг по забезпеченню газом підприємств усіх форм власності і населення шляхом постачання природного газу.
Затримки з розрахунками за поставлений газ можуть призвести до дезорганізації державної економіки. Крім того, неплатежі споживачів газу призводять до зриву його постачання з інших держав, що ставить під загрозу економічну безпеку держави.
ТОВ "Харківгаз Збут" (далі - позивач, постачальник) надав відповідачу послуги з постачання природного газу у кількості:    березень 2019 року-    5,104 тис.м.куб. на загальну суму 54645,04 грн.
Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Постачання природного газу за вказаний період відбулось в результаті господарсько-правових відносин, на підставі угоди на постачання природного газу.
Тобто, сторони угоду на постачання природного газу оформили шляхом вчинення конклюдентних дій, а саме - в силу загальних приписів цивільного законодавства замість відповіді про прийняття пропозиції укласти договір контрагент може вчинити дії по виконанню зазначених в пропозиції (оферті) умов договору, зокрема, прийняти товар, сплатити відповідні суми тощо. Вчинення таких конклюдентних дій означає згоду на укладання договору, газопостачальне підприємство надавало послугу з постачання природного газу, а Відповідач користувався зазначеними послугами, від них не відмовлявся, претензій щодо їх якості не висловлював.
Відповідно до п.12 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.
На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.
Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу.
Отже, Постачальник природного газу проводить нарахування за послуги з постачання газу на підставі даних, отриманих від Споживача та/або Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) протранспортованого газу.
Оператором ГРМ у м. Харкові є ПАТ «Харківміськгаз», який здійснює розподіл природного газу споживачам з газорозподільної системи.
          За таких обставин не приймаються аргументи апелянта щодо того, що позивачем не було надано до суду діючого договору розподілу між Споживачем і Оператором ГРМ газу в підтвердження факту наявності підстав для постачання ТОВ "Мега Шанс" природного газу та що з 19.12.2017 року новим власником будівлі Б-1 в буднику 35-1 по вул. Астрономічна у м. Харків став Белявцев Микола Іванович, що  підтверджується Інформ довідкою від 29.01.2018 року.
З матеріалів справи слідує, що постачання природного газу відповідачу відбувалось в результаті господарсько-правових відносин, на підставі угоди на постачання природного газу, сторони угоду на постачання природного газу оформили шляхом вчинення конклюдентних дій, а саме - в силу загальних приписів цивільного законодавства замість відповіді про прийняття пропозиції укласти договір контрагент може вчинити дії по виконанню зазначених в пропозиції (оферті) умов договору, зокрема, прийняти товар, сплатити відповідні суми тощо, що стверджує факт укладання договору.
Отже, Постачальник природного газу проводить нарахування за послуги з постачання газу на підставі даних, отриманих від Споживача та/або Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) протранспортованого газу.
Окрім того, з 01.07.2015 року на підставі Закону України "Про ринок природного газу" № 329 від 09.04.2015 року АТ "Харківміськгаз" є ліцензіатом з розподілу природного газу на підставі ліцензії і є оператором газорозподільної системи та здійснює функції з розподілу природного газу на території м. Харкова.
А тому, саме АТ "Харківміськгаз", як Оператор ГРМ, підтвердив факт пересування (транспортування) природного газу до об`єкту відповідача та визначив обсяги природного газу, що були протранспортовані в березні 2019 року, доказів в спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.
Обсяги протранспортованого газотранспортною мережею та розподіленого АТ Харківміськгаз» природного газу дорівнюють обсягу поставленого природного газу ТОВ "Мега Шанс", що підтверджується наданим ТОВ "Харківгаз Збут" реєстром обсягів розподіленого природного газу споживачам ТОВ "Харківгаз Збут"  за березень 2019 року, який підписано газорозподільним підприємством АТ "Харківміськгаз", та відповідно до якого ТОВ "Мега Шанс" і березні 2019 року було розподілено 5,104 тис.м.куб газу.
          З матеріалів справи вбачається, що позивачем надсилались відповідачу акти приймання-передачі природного газу, що підтверджується відміткою поштового відділення. 
Відповідач всупереч нормам чинного законодавства не повернув підписані примірники оригіналів актів приймання - передачі природного газу, а також позивачем не було отримано мотивованої відмови від підписання наданих актів приймання-передачі природного газу.
А за таких обставин, аргументи апелянта щодо того, що господарський суд першої інстанції не звернув увагу на те, що акт приймання-передавання природного газу від 31.03.2019 року по договору на постачання природного газу від 01.01.2016 року підписаний тільки з однієї сторони позивача, а підпис споживача при цьому відсутній, не приймаються.
Крім того, на адресу відповідача 20.06.2019 року було направлено вимогу про оплату заборгованості (додається), що є підставою для виконання зобов`язання в розумінні статті 530 ЦК України.
Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позовної заяви за послуги з постачання природного газу складає 54 345,04 грн.
Перевіривши за допомогою калькулятору «ЛІГА. ЗАКОН» здійснений позивачем самостійний розрахунок послуг з постачання природного газу, колегія суддів зазначає, що розрахунок є арифметично вірним.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 143,72 грн.,  слід  зазначити наступне.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
А, отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
          Перевіривши за допомогою калькулятору «ЛІГА. ЗАКОН» здійснений позивачем самостійний розрахунок, 3% річних, колегія суддів зазначає, що розрахунок є арифметично вірним, а тому   позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 143,72     грн., як правомірні та обґрунтовані.
                    Отже,  висновок місцевого господарського суду  про задоволення позову частково, відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини  від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини  у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст. 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Шанс" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 22.10.2019 року у справі №922/2801/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття         і може бути оскаржена     у касаційному порядку     до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів     з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено   20.01.2020 року.

Головуючий суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           В.І. Сіверін  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін