П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/9095/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
28 січня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року  (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2019 року позивач   звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що об`єкти нежитлової нерухомості щодо яких визначено суму податкового зобов`язання підпадають під дію підпункту "ж" підпункту266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому не є об`єктом оподаткування. Крім того, позивач зазначила, що нежитлові приміщення, що є її власністю, призначені для використання у сільськогосподарській діяльності та є відповідно будівлями сільськогосподарського призначення у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд. Вказані нежитлові приміщення, використовуються позивачем, як членом особистого селянського господарства, а тому вважає, що відповідачем безпідставно прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
16 грудня 2019 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 24 грудня 2019 року, з урахуванням п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112214697 від 30.01.2018 позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості - теплиця, розташований за адресою : АДРЕСА_1 А, загальною площею 824,90 кв.м.
Вказане майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 1824210100:01:006:0201 площею 1,0303 га, яка передана ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-18073 71642019 від 15.03.2019, кадастровим планом земельної ділянки та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №166202566 від 11.05.2019.
Головним управлінням ДФС у Житомирській області 04.06.2019 було винесено податкове повідомлення-рішення №0008960-5513-0616, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у сумі 11516,64 грн. 
Згідно доданого до податкового повідомлення - рішення розрахунку, податкове зобов`язання визначено за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 824,90 кв.м.
Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернулась до суду для його скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із підпунктом266.1.1пункту266.1статті266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту266.2.1пункту266.2статті266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами266.3.1та 266.3.2 пункту266.3статті266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту266.5.1пункту266.5статті266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом266.6.1. пункту266.2статті266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
У п.266.2ст.266 ПК України наведений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, згідно з пп. "ж" пп.266.2.2п.266.2ст.266 ПК України не є  об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до пп. 14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України "сільськогосподарський товаровиробник" -  юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Отже, це визначення застосовується для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV "Спеціальні податкові режими" Податкового кодексу України і не застосовується у спірних правовідносинах щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, урегульованих розділом ХІІ "Податок на майно".
Відповідно до статті 5 ПК України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", якою передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, законодавством з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис "виробниками сільськогосподарської продукції є юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.
Статтею 3 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено, що дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Згідно зі статтею 4 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисті селянські господарства підлягають обліку. Облік особистих селянських господарств здійснюють сільські, селищні, міські ради за місцем розташування земельної ділянки в Порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики.
Відповідно до частини 1статті 6 Закону України "Про особисте селянське господарство" до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року №507, віднесені до підрозділу "Будівлі нежитлові" "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (клас 1271) включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
Аналізуючи доводи апелянта щодо правомірності дій відповідача під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, позивачем  суду першої інстанції було надано довідку виконавчого комітету Овруцької міської ради №127 від 20.06.2019, за змістом якої вбачається, що ОСОБА_1 є членом особистого селянського господарства.
Крім того, на підтвердження вказаних обставин, позивач надала копії виписки та витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно яких її чоловік ОСОБА_2 є суб`єктом підприємницької діяльності за кодами економічної діяльності, в тому числі: КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; КВЕД 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; КВЕД 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; КВЕД 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; КВЕД 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; КВЕД 01.28 Вирощування пряних, ароматичних і лікарських культур.
Судова колегія зауважує, що підпунктом 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік будівель, які не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений. 
Зокрема, згідно з пунктом "ж" вказаного підпункту не є об`єктом оподаткування: "будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності".
Буквальний зміст пункту "ж" свідчить про те, що звільняється від оподаткування саме об`єкт, і саме такий, який має відповідне цільове призначення.
Тобто, з аналізу вищенаведених правових норм чинного законодавства вбачається, що  від оподаткування звільняється об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності. Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є приналежність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 року в справах №806/2461/17, №806/2676/17.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а нежитлова будівля, яка йому належить на праві приватної власності, призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, тому згідно з пп. "ж" пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Курко О. П.