П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/9294/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Попова О.Г. 
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
24 грудня 2019 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Курка О. П. , 
секретар судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,
за участю:
позивача: ОСОБА_1 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року  (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні  2019 року позивач  звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неврахування судом всіх обставин справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи..
27 листопада 2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі просив її задовольнити. 
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи,  в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що 09 листопада 2015 року медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 було встановлено безстроково ІІ групу інвалідності, в зв`язку з захворюванням, отриманим в період проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с. 16), про що на підставі акту огляду МСЕК №1069/1 від 09 листопада 2015 року, видана довідка серії ЖИА №004793 від 09 листопада 2015 року про втрату професійної працездатності - шістдесят відсотків (а.с. 14-15).
Позивач неодноразово звертався до Головного управління ДФС у Житомирській області із заявою (рапортом) щодо виплати одноразової грошової допомоги, надававши при цьому необхідний пакет документів (а.с. 22, 25-26, 28), на які отримував відмови.
Вважаючи дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у призначені йому одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративними позовом.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року у справі №288/1361/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності із 09 листопада 2015 року, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах податкової міліції; зобов`язано Державну фіскальну службу України розглянути та прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 40-47).
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2018 року у справі №288/1361/17 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Житомирській області та Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року - без змін (а.с. 48-55).
У відповідності до листа Державної фіскальної служби України від 03 грудня 2018 року, позивачу було повідомлено, що матеріали про виплату одноразової грошової допомоги було погоджено ДФС України та передано до Головного управління ДФС У Житомирській області для проведення відповідних виплат (а.с. 89).
На виконання рішення  Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року у справі №288/1361/17 позивачу було нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 275 600,00 грн.
30 вересня 2018 року позивач звертався до начальника регуляторно-правового відділу ДФС України із заявою, в якій просив здійснити обрахунок та нарахування коштів не з дати виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, а з моменту набрання рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року у справі №288/1361/17 законної сили (а.с. 87).
12 вересня 2018 року позивач звернувся до начальника Головного управління ДФС у Житомирській області із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги із розрахунку на день здійснення виплати (а.с. 69-71).
08.05.2019 позивач звернувся до голови ДФС України із проханням провести перерахунок виплачених коштів та виплатити різницю в сумі 95 000 грн. (а.с.90)
ДФС України листом від 07 червня 2019 року повідомила позивачу, що оскільки встановлення позивачу ІІ групи інвалідності та виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відбулося 09 листопада 2015 року, розмір грошової допомоги правомірно визначено як 200-кратний прожитковий мінімум, установлений законом на 01 вересня 2015 року (а.с. 91).
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при нарахуванні одноразової грошової допомоги було застосовано величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 1 378,00 гривень, визначеного статтею 7 Закону №80-VIII, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що відсутні підстави для нарахування одноразової грошової допомоги виходячи із розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 2018 рік. При цьому, зазначив, що Порядком №850 не передбачено механізму та процедури перерахунку розміру вже нарахованої та виплаченої грошової допомоги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України).
Статтею 356 Податкового кодексу України визначений правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, зокрема передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Згідно з частиною шостою статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі - Закон №565-XII), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Пунктом 5 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон №565-XII.
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23 грудня 2015 року №900-VIII було внесено зміни, зокрема, в пунктом 15 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII, відповідно до яких за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VIII.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності, далі - Порядок №850).
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі:
- 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;
- 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;
- 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року №80-VIII (далі - Закон №80-VIII) установлено у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 вересня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:
- дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень;
- дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень;
- працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень;
- осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.
Аналізуючи доводи апелянта, що відповідачем протиправно було здійснено обрахунок грошової допомоги із урахуванням прожиткового мінімуму встановленого на 2015 рік, а не на 2018 рік, колегія суддів зазначає слідуюче.
У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачу ІІ групу інвалідності було встановлено 09 листопада 2015 року.
Тобто, з урахуванням вищезазначених норм чинного законодавства, під час реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги мають бути застосовані положення Порядку №850 та Закону України "Про Державний бюджет України" на  відповідних рік у редакції, що були чинними на 09 листопада 2015 року.
Відповідно до ст.7 Закону №80-VIII, розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає нарахуванню та виплаті позивачу, становить 1 378,00 грн х 200 = 275 600 грн.
Згідно матеріалів справи, а саме копії виписки по картковому рахунку позивачем було отримано одноразову грошову допомогу у розмірі 275  600 грн, що  не заперечується самим ОСОБА_1  (а.с. 82-86).
Зважаючи на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при визначенні розміру одноразової грошової допомоги позивачу правомірно застосував величину прожиткового мінімуму для працездатних осіб як 1 378,00 гривень, визначено статтею 7 Закону №80-VIII.
Водночас, колегія суддів зауважує, що Порядком №850 не передбачено механізму та процедури перерахунку розміру вже нарахованої та виплаченої грошової допомоги.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем правомірно було здійснено обрахунок грошової допомоги позивачу із урахуванням прожиткового мінімуму встановленого на 2015 рік.
При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  03 січня 2020 року.

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Курко О. П.