УХВАЛА

26 лютого 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/5211/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги  ОСОБА_1 
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси"
до Публічного акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
про визнання договору про надання гарантії недійсним,
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору
Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзкапітал"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостач-Черкаси",
          2. Публічного акціонерного товариства "Міжнародний інвестиційний банк",
про визнання договору про надання гарантії недійсним,
ВСТАНОВИВ:
14.01.2020 (згідно вхідного реєстраційного номера та дати суду апеляційної інстанції) ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 у справі 910/5211/18. Крім того, скаржник у касаційній скарзі просить поновити строк на касаційне оскарження.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, скаржникові надано строк протягом 10-ти днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків - сплати судового збору і надання суду документа, що підтверджує таку сплату та надання доказів надіслання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи
На адресу апеляційного суду органом поштового зв`язку повернуто лист з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 про залишення апеляційної скарги без руху, який був надісланий на адресу ОСОБА_1 , з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання", що свідчить про неотримання скаржником ухвали суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто на підставі частини четвертої статті 174, частини другої статті 260 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з тим, що скаржником у визначений судом строк не було усунуто недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі суду від 01.07.2019.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не отримував ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху, у зв`язку з чим строк на усунення недоліків апеляційної скарги, визначений ухвалою суду від 01.07.2019 нею не пропущений, а отже винесення оскаржуваної ухвали від 21.08.2019 про повернення апеляційної скарги здійснено з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм Господарського процесуального кодексу України під час прийняття оскаржуваної ухвали є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.
Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.
Також, статтями 258 та 259 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення, до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.
З огляду на те, що апеляційну скаргу подано без дотримання вищенаведених вимог процесуального законодавства, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 Господарського процесуального кодексу України, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу (частина 2 статті 260 вказаного Кодексу), тобто вона залишається без руху.
Згідно з частиною четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із заявою.
Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги, суд керувався, зокрема, частиною четвертою статті 174 та частиною другою статті 260 Господарського процесуального кодексу України.
За змістом цих норм апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала, якщо цією особою у визначений судом строк не усунуто недоліки апеляційної скарги.
Водночас, аргументи наведені у касаційній скарзі щодо неотримання ухвали про усунення недоліків апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 01.07.2019 про залишення апеляційної скарги без руху було направлено на адресу ОСОБА_1 , яка зазначена нею у апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 .
Відповідно до частин третьої, сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 242 вказаного Кодексу днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
З огляду на зазначене, слід зауважити, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).
Отже, у разі надіслання судових рішень за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, якщо останнє не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка викладена у рішенні від 03.04.2008 "Пономарьов проти України", сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи те, що ухвалу суду від 01.07.2019 про залишення апеляційної скарги без руху судом апеляційної інстанції було надіслано на дійсну адресу скаржника, усунення недоліків за поданою апеляційною скаргою залежало виключно від безпосередньої готовності останнього брати участь у справі на всіх її етапах розгляду, а його свідомі зволікання, призвели до правомірного повернення судом апеляційної інстанції поданої скаржником з недоліками апеляційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174, частини другої статті 260 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на зазначене, доводи викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права під час прийняття оскаржуваної ухвали.
Пунктом 2 абзацу 1 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України визначено, у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо зокрема, правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Касаційна скарга заявника не містить доводів, що за наслідками розгляду поданої  ОСОБА_1 скарги на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019, рішення суду касаційної інстанції матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 у справі №910/5211/18 та відмову у відкритті касаційного провадження на підставі абзацу 1 пункту 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Разом з тим, Суд враховує численні недоліки поданої касаційної скарги та вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/5211/18 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019.
2. Копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                      Г.М. Мачульський

Судді                                                                                І.В. Кушнір

                                                                                          Є.В. Краснов