ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3558/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 березня 2020 року                                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Чаку Є.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСНОВИ БЕЗПЕКИ" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року у справі за заявою Головного управління ДПС у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСНОВИ БЕЗПЕКИ" про підтвердження обґрунтованості умовного арешту майна платника податків, -

ВСТАНОВИВ :

Головне управління ДПС у м. Києві звернулось до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки", застосованого рішенням керівника контролюючого органу.
Заяву обґрунтовано фактом відмови Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки" у допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу від 12.02.2020 № 1526.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року заяву Головного управління ДПС у місті Києві про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове, провадження у справі закрити.
Позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу за змістом якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.
Водночас, представником позивача було заявлено клопотання про закриття апеляційного провадження, у зв`язку з тим, що жодних відомостей стосовно Васильчук С.С. (яка підписала апеляційну скаргу) Єдиний Реєстр Адвокаті України не містить, а тому у останньої на думку представника позивача відсутня адміністративна процесуальна правосуб`єктність в розумінні статті 43 КАС України.
Дослідивши означене клопотання, колегія суддів дійшла висновку про його необґрунтованість, оскільки матеріали справи містять свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ №5943 від 15.08.2017 року, а доказів його зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю представником позивача надано не було.    
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав клопотання про закриття провадження у справі, просив скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.
Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Посадовими особами Головного управління ДПС у м. Києві на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України,  відповідно до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 12.02.2020 № 1526 та згідно з направленнями Головного управління ДПС у м. Києві від 13.02.2020 № 166/26-15-05-02-06 та № 167/26-15-05-02-06 виданими державному ревізору-інспектору Коморній Інні Анатоліївні та державному ревізору-інспектору Мельник Ганні Володимирівні здійснено виїзд за податковою адресою Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки": вул. Авіаконструктора Антонова, 5, літера "Б", кв. 01. м. Київ, 03186. 
Представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки" за довіреністю Васильчук Світланою Станіславівною відмовлено в проведенні позапланової перевірки, про що Головним управлінням ДПС у м. Києві у присутності директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки" Сапсай А.О. складено акт про відмову в допуску до проведення перевірки від 13.02.2020. 
Як вбачається з пояснень представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки" за довіреністю Васильчук С.С., підставою для недопуску перевіряючих визначено незаконність наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 12.02.2020 № 1526, відсутність правових підстав, визначених пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, для призначення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки", а також відсутність посвідчення Головного управління ДПС у м. Києві у державного ревізора-інспектора Мельник Г.В.
Рішенням в. о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві від 14.02.2020 № 27793/10/26-15-05-02-06 застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки", що перебуває у володінні останнього.    
На виконання вимог статті 94 Податкового кодексу України, заявник звернувся до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки", застосованого рішенням керівника контролюючого органу. 
Згідно з пунктом 94.1., підпунктом 94.2.3 пункту 94.2., пунктами 94.3., 94.4., 94.5. статті 94 Податкового кодексу України (із змінами і доповненнями) адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.
Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Арешт майна може бути повним або умовним.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
Відповідно до підпункту 94.6.1 пункту 94.6. статті 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.
Згідно з пунктом 94.10. статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Водночас, недопуск посадових осіб до проведення перевірки є єдиним захистом прав платника від реалізації наказу про проведення перевірки, як акту індивідуальної дії. Передбачене Податковим кодексом України право відмовити у допуску до проведення перевірки, зокрема документальної позапланової  виїзної, пов`язане із певними обставинами, встановлення і обґрунтування яких є тягарем доказування платника податків.
За приписами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. 
Із аналізу зазначених норм вбачається, що відмова допуску до проведення документальної виїзної перевірки можлива лише з підстав непред`явлення, або неналежного оформлення наказу про проведення перевірки, та/або направлення на проведення перевірки, та/або службового посвідчення.
Згідно з ч.1 ст.283 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів, зокрема щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.283 КАС України суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що спір про право в контексті зазначеної норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 283     Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення  відповідної заяви.
Водночас, КАС України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди, як підстави для висновку про існування спору про право. 
Таким чином, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Адже така незгода має втілюватися у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.
Разом з тим, наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлено після відкриття провадження у справі за відповідним поданням. У такому разі суд повинен закрити провадження у справі, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за зверненням органів доходів і зборів.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 640/20138/18 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при розгляді даної справи.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у допуску до документальної виїзної перевірки представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Основи Безпеки" визначено незаконність наказу ГУ ДПС у м. Києві від 12.02.2020 року №1526 про призначення перевірки, відсутності підстав для її проведення та наявність у одного з перевіряючих посвідчення Головного управління ДФС у м. Києві, а не Головного управління ДПС у м. Києві. 
З огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСНОВИ БЕЗПЕКИ" оскаржило наказ ГУ ДПС у м. Києві від 12.02.2020 року №1526, який став передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів перелічених у статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність спору про право та, як наслідок, про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за зверненням органу доходів і зборів на підстав заяви такого органу.
З огляду на викладене, а також беручи до уваги, що 14.02.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСНОВИ БЕЗПЕКИ" до Окружного адміністративного суду м. Києва було подано адміністративний позов  про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДПС у м. Києві від 12.02.2020 року №1526 , колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що закриття провадження у справі за зверненням органу доходів та зборів не позбавляє заявника права звернутися до адміністративного суду з відповідною вимогою в загальному порядку позовного провадження.
Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. 
За правилами ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Керуючись статтями 238, 283, 315, 319, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства  з обмеженою відповідальністю "ОСНОВИ БЕЗПЕКИ"- задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року - скасувати, провадження у справі у справі за заявою Головного управління ДПС у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСНОВИ БЕЗПЕКИ" про підтвердження обґрунтованості умовного арешту майна платника податків - закрити. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий          суддя                                                                                                                                          Є.І.Мєзєнцев

                    суддя                                                                      В.В.Файдюк

                              суддя                                                                      Є.В.Чаку