ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 р.	Справа № 440/4727/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Зеленського В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського міського голови Грицаєнка Олександра Петровича на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 09.01.20 року по справі № 440/4727/19
          за позовом       Лубенського міського голови Грицаєнка Олександра Петровича  
          до       Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області      
          третя особа:        Виконавчий комітет Лубенської міської ради 
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Лубенський міський голова Грицаєнко Олександр Петрович (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - відповідач, УДВС ГТУЮ у Полтавській області), в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати протиправною постанову головного державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пецяк Л.В., винесеної у ВП 59587210 від 06.08.2019 про накладення штрафу на Лубенського міського голову Грицаєнка Олександра Петровича у розмірі 3400 грн;
          - скасувати постанову головного державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пецяк Л.В., винесеної у ВП 59587210 від 06.08.2019 про накладення штрафу на Лубенського міського голову Грицаєнка Олександра Петровича у розмірі 3400 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Виконавчий комітет Лубенської міської ради.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 у задоволенні адміністративного позову Лубенського міського голови Грицаєнка Олександра Петровича - відмовлено.
Повернуто на користь Виконавчого комітету Лубенської міської ради (вул. Я.Мудрого, 33, м. Лубни, Полтавська область, 37500, ідентифікаційний код 04057439) з Державного бюджету України надміру сплачену суму судового збору в розмірі 1921,00 грн. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Лубенський міський голова Грицаєнко Олександр Петрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зауважує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги доказ того, що виконавчий лист № 539/4752/18 від 16.07.2019 року виданий на підставі ухвали Лубенського міськрайонного суду від 15.07.2019 року, яка не набрала законної сили. Тим більше, суд не відкликав (не скасував) попередній виконавчий лист по справі № 539/4752/18, виданий 29.05.2019.
26.07.2019 ухвала Лубенського міськрайонного суду від 15.07.2019 року була оскаржена Виконавчим комітетом Лубенської міської ради до Полтавського апеляційного суду, про що цього ж дня листом повідомлено головного державного виконавця з проханням не здійснювати виконавчих дій до завершення розгляду справи в суді. Незважаючи на лист, державний виконавець продовжував здійснювати виконавчі дії.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 04.09.2019 Виконавчому комітету відмовлено в задоволенні апеляційної скарги. 
Отже, ухвала Лубенського міськрайонного суду від 15.07.2019, на підставі якої було видано виконавчий лист № 539/4752/18, в силу ст. 273 ЦПК України, набрала чинності лише 04.09.2019. 
Тобто, лише після 04.09.2019 головний державний виконавець мав право відкрити провадження та проводити виконавчі дії. 
Проте, незважаючи на цей факт, головний державний виконавець все ж таки виніс постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 3400 грн., яка отримана останнім 15.08.2019, що підтверджується штемпелем про вхідну інформацію.
Також, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилається на ст.ст. 43, 46, 47 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”. 
Проте, вищевказані норми законодавства відносяться до повноважень районних і обласних рад, тоді як позивачем є міський голова (який оскаржує постанову державного виконавця), повноваження якого прописані в ст. 42 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Хибними, на думку позивача, є також твердження суду першої інстанції про те, що недоліки акту індивідуальної дії в частині додаткових реквізитів не можуть слугувати підставою для його протиправності.
Так, посилаючись на положення ст. 4 Закону України “Про виконавче провадження”, позивач зауважує, що її норми є імперативними при здійсненні виконавчого провадження.
Проте, відкриваючи провадження, а в подальшому приймаючи постанову про накладення штрафу, головний державний виконавець УДВС ГТУЮ у Полтавській області, дивлячись на те, що код ЄДРПОУ (ЄДРПОУ - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами), який притаманний лише юридичним особам, продовжував порушувати імперативні норми Закону України “Про виконавче провадження”, вписуючи код юридичної особи. 
Тим більше, не прописує число, місяць, рік народження ОСОБА_1 , хоча в порядку п.п. 3 п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець з метою належного оформлення постанов зобов`язаний був звернутись до відповідних органів з метою отримання ідентифікаційного номера, числа, місяця, року народження ОСОБА_1 .
В свою чергу, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, в порядку ст. 74 Закону України “Про виконавче провадження”, повинен був проконтролювати дії державного виконавця при винесенні постанов у виконавчому провадженні ВП № 59587210, а в подальшому скасувати їх та зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом.
З огляду на вищевикладене, на думку позивача, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області взагалі не довело правильності оформлення постанови від 06.08.2019 року про накладення штрафу в розмірі 3400 грн., але суд першої інстанції взагалі не звернув на це уваги.
Представник відповідача своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Позивача, відповідача та третю особу повідомлено про розгляд справи засобами електронної пошти.
13.02.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що представник міського голови Євтушевський М.О. буде представляти інтереси теритоіальної громади в особі Лубенської міської ради в іншому судовому засіданні.
Зазначене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказу на підтвердження того, що саме вказаний представник приймає участь у іншому судовому засіданні, як і не надано доказів, що у позивача наявний лише один представник.
Також, колегія суддів враховує особливості розгляду даної справи, визначені параграфом 2 глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, ч. 7 ст. 287 КАС України передбачено розгляд справи судом апеляційної інстанції протягом 10 днів, а ч. 3 ст. 268 КАС України передбачено розгляд справи за відсутності учасника справи.
Враховуючи те, що заявником не надано доказу на підтвердження того, що саме вказаний представник приймає участь у іншому судовому засіданні, як і не надано доказів, що у позивача наявний лише один представник, а також приймаючи до уваги скорочені терміни розгляду справи, встановлені ч. 3 ст. 268 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви.
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 167 - КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
Згідно з ч.10 ст. 44 КАС України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
За приписами статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Однак, подане позивачем на електронну адресу суду клопотання не містить електронного цифрового підпису.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 13.02.2020, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що рішенням Лубенського районного суду Полтавської області у справі № 539/4752/18 (провадження № 2/539/270/2019) від 27.05.2019 позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 ) до Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (код ЄДРПОУ 21053182, місце знаходження м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, 33), Лубенського міського голови Грицаєнка Олександра Петровича (місце роботи: Лубенська міська рада, м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, 33) та Комунального підприємства “Лубни-водоканал” Лубенської міської ради (код ЄДРПОУ 36770447, місце знаходження: м. Лубни, вул. Авіаторська, 52) задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Лубенського міського голови Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області № 359р від 26.10.2018 року “Про оголошення догани директору комунального підприємства “Лубни-водоканал” Куліченку Миколі ОСОБА_3 . 
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Лубенського міського голови Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області № 336р від 10.10.2018 року “Про оголошення догани директору комунального підприємства “Лубни-водоканал” Куліченку Миколі ОСОБА_3 . 
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Міського голови Грицаєнка Олександра Петровича від 31.10.2018 року № 364-р “Про звільнення ОСОБА_2 ” з посади директора комунального підприємства “Лубни-водоканал”. 
Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Комунального підприємства “Лубни-водоканал” Лубенської міської ради. 
Стягнуто з Комунального підприємства “Лубни-водоканал” Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.11.2018 року по 27.05.2019 року в розмірі 117750 грн 00 коп. 
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Комунального підприємства “Лубни-водоканал” Лубенської міської ради. 
Стягнуто з Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області на користь держави 7048 грн. 00 коп. судового збору. 
Стягнуто з Комунального підприємства “Лубни-водоканал” Лубенської міської ради на користь держави 1766 грн. 25 коп. судового збору. 
В іншій частині позову ОСОБА_2 щодо стягнення моральної шкоди відмовлено (а.с. 36-43).
Ухвалою Лубенського районного суду Полтавської області від 15.07.2019 у справі № 539/4752/19 заяву боржника - Виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено частково. 
Виправлено помилку в виконавчому листі №539/4752/18, виданому 29.05.2019 року щодо зазначення боржника в частині поновлення на посаді директора Комунального підприємства “Лубни-водоканал” Лубенської міської ради Куліченка Миколи Миколайовича, вказавши таким божником - Лубенського міського голову Грицаєнка Олександра Петровича, вказівку на боржника - Виконавчий комітет Лубенської міської ради визнано помилковою. 
Відмовлено у визнанні виконавчого листа №539/4752/18, виданого 29.05.2019 року, таким, що не підлягає виконанню та у зупиненні його виконання. 
Також, зазначено, що в зв`язку з посиланням у рішенні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.05.2019 року на негайне поновлення позивача ОСОБА_2 на посаді директора Комунального підприємства “Лубни-водоканал” Лубенської міської ради, Лубенському міськрайонному суду Полтавської області негайно виправити помилку у виконавчому документі та видати стягувачу виконавчий лист з урахуванням вимог вказаної ухвали (а.с. 12, 13).
16.07.2019 до відповідача надійшли заяви про примусове виконання виконавчого листа від 16.07.2019, виданого на підставі вказаного рішення Лубенського районного суду Полтавської області у справі № 539/4752/18 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Комунального підприємства “Лубни-водоканал” Лубенської міської ради. При цьому, повідомлено про негайне виконання рішення суду в цій частині (а.с. 53, 54).
22.07.2019 державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пецяк Л.В. відкрито виконавче провадження №59587210 та прийнято відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій, окрім іншого зазначено, що боржником є Лубенський міській голова Грицаєнко Олександр Петрович (а.с. 56). 
Примірник постанови про відкриття провадження позивачем отримано 25.07.2019 (а.с. 57).
Доказів оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2019 ВП№59587210 та/або визнання її протиправною матеріали справи не містять та сторони не зазначають. 
Листом від 26.07.2019 Виконавчий комітет Лубенської міської ради Полтавської області, що отриманий відповідачем 30.07.2019, повідомив, що такий виконавчий лист видано на підставі ухвали суду від 15.07.219, яка не набрала законної сили, оскільки 26.07.2019 вказана ухвала суду оскаржена в апеляційному порядку. 
Також, до суду подано заяву про зупинення виконавчого провадження № 59587210 до вирішення спору по суті. 
Відтак, державного виконавця прохали не здійснювати виконавчих дій по зазначеному виконавчому провадженні до завершення розгляду справи в суді (а.с. 58).
Вимогою державного виконавця від 01.08.2019 за № 02.3/10928, зважаючи на негайне виконання вказаного рішення суду та відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження, зобов`язано Лубенського міського голову Грицаєнка Олександра Петровича у термін до 05.08.2019 виконати рішення суду (а.с. 59).
06.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на Лубенського міського голови Грицаєнка Олександра Петровича в розмірі 3400 грн (а.с. 61, 62).
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі та зупинено дію рішення Лубенського районного суду Полтавської області у справі від 27.05.2019 до закінчення апеляційного розгляду (а.с. 14).
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04.09.2019, ухвалу Лубенського районного суду Полтавської області від 15.07.2019 у справі № 539/4752/19, якою, зокрема, виправлено помилку у виконавчому листі - залишено без змін, а апеляційну скаргу Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області - без задоволення (а.с. 15, 16).
Не погодившись з постановою головного державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пецяк Л.В., винесеною у ВП 59587210 від 06.08.2019 про накладення штрафу на Лубенського міського голову Грицаєнка Олександра Петровича в розмірі 3400 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р., № 1404-VIII (далі – Закон  № 1404) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Згідно з ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість виконання судового рішення, яке набрало законної сили, також передбачена ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Вказана норма законодавства кореспондує з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, урегульовано нормами Закону України "Про виконавче провадження" (далі – Закон України  № 1404). 
Відповідно до статті 1 Закону України № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 України № 1404).
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України № 1404 державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України № 1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1  ч. 2 ст. 18 Закону України № 1404 передбачено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ч. 6 статті 26 Закону України № 1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до ст. 63 Закону України № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
В силу ст. 65 Закону України № 1404, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів  громадян та встановлює новий строк виконання.
Тобто, лише у разі невиконання без поважних причин рішення, державний виконавець має право притягнути боржника до відповідальності шляхом застосування штрафу.
Виходячи з системного аналізу наведених вище норм Закону України № 1404, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.
Колегія суддів зауважує, що фактично рішення Лубенського районного суду Полтавської області від 27.05.2019 в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 виконано 11 жовтня 2019 року, зокрема, розпорядженням міського голови від 11.10.2019 №313р поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Комунального підприємства “Лубни-водоканал” Лубенської міської ради з 02 листопада 2018 року (а.с. 49).
При цьому, станом на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження, а саме станом на 25.07.2019, а також на третій день з дати отримання позивачем примірнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2019, а саме станом на 30.07.2019, державним виконавцем встановлено факт невиконання судового рішення в частині, що підлягала до негайного виконання, що не заперечується сторонами.
Відповідно до п.п. 8, 10 ч. 4 ст. 42 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997р. №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.
Частиною 1 статті 46 України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Згідно з ч. 5 ст. 46 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.
Також, частиною 5 ст. 47 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що постійні комісії попередньо розглядають кандидатури осіб, які пропонуються для обрання, затвердження, призначення або погодження відповідною радою, готують висновки з цих питань.
Проте, матеріали справи не містять жодних доказів вжиття заходів, спрямованих на невідкладне виконання рішення, натомість наявні докази стосовно виявлення незгоди з рішенням суду шляхом його оскарження.
Колегія суддів звертає увагу на те, що боржником, який зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2019, а саме Лубенським міським головою Грицаєнко Олександром Петровичем, не надано державному виконавцю доказів виконання рішення суду в строк, визначений законом для негайного виконання, а також не надано заяв про відстрочення виконання рішення, як і не надано рішення суду про задоволення заяви боржника щодо зупинення виконання рішення суду в строк до виконання відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду.
Натомість, представником Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області повідомлено лише про оскарження ухвали Лубенського міськрайонного суду від 16.07.2019, якою виправлено помилку, та заявлено клопотання про зупинення виконавчого провадження, про що зазначено в листі від 26.07.2019 за підписом представника Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області Іващенко О.Г., який отриманий відповідачем 30.07.2019  (а.с. 58).
На зазначений факт позивач посилається і в апеляційній скарзі.
Щодо апеляційного оскарження позивачем рішення та ухвали про виправлення описки у виконавчому документі Лубенського районного суду Полтавської області у справі №539/4752/19, колегія суддів зауважує на таке.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За змістом ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його проголошення у судовому засіданні й належного оформлення.
Таким чином, з моменту постановлення рішення в частині допуску останнього до негайного виконання боржник, а саме: Лубенський міський голова Грицаєнко Олександр Петрович, як зазначено в чинній постанові про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2019 ВП№59587210, був зобов`язаний вчиняти дії з метою його належного та повного виконання, а його оскарження не є підставою для звільнення від такого обов`язку.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала Полтавського апеляційного суду про зупинення рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.05.2019 року була прийнята лише 02 вересня 2019 року, тоді як оскаржувана постанова державного виконавця про накладення штрафу на Лубенського міського голову ОСОБА_4 у розмірі 3400 грн. була винесена ще 06 серпня 2019 року. 
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги позивача щодо повідомлення державного виконавця стосовно заяви про зупинення виконавчого провадження, яка направлена до суду в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів зауважує на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
В свою чергу, стаття 38 Закону “Про виконавче провадження” встановлює порядок зупинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду.
Відповідно до частини першої такої статті виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
В силу частини другої тієї ж статті про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.
Частиною четвертою статті 359 ЦПК України встановлено, що якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Так, Полтавським апеляційним судом зупинено дію рішення Лубенського районного суду Полтавської області від 27.05.2019 лише ухвалою від 02.09.2019 (а.с. 14).
Таким чином, станом на момент винесення спірної постанови про накладення штрафу відповідач, пересвідчившись у нездійсненні дій боржником щодо фактичного виконання рішення суду, в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді, що допущено до негайного виконання, а також за відсутності підстав для зупинення виконавчого провадження, діяв в межах та на підставі наданих повноважень.  
Стосовно доводів апеляційної скарги на зазначення в спірній постанові невірного коду ЄДРПОУ боржника та, навпаки, не зазначення числа, місяця та року народження боржника, колегія суддів зауважує, що окремі недоліки акту індивідуальної дії в частині додаткових реквізитів не можуть слугувати підставою для визнання його протиправності та не виконання таким боржником, у тому числі з огляду на те, що в графі “боржник” у постанові про відкриття виконавчого провадження від 22.07.2019 ВП №59587210 зазначено Лубенського міського голову Грицаєнка Олександра Петровича.
Також, колегія суддів звертає увагу, що ані рішення суду Лубенського районного суду Полтавської області у справі №539/4752/19, ані ухвала, якою виправлено описку у виконавчому листі, виданому таким судом, не містяться відомості про ідентифікаційний код Лубенського міського голови Грицаєнка Олександра Петровича, як боржника у такій справі. 
Таким чином, вищезазначені обставини не могли призвести до унеможливлення фактичного виконання рішення суду.
Щодо доводів апеляційної скарги про помилкове застосування судом першої інстанції ст.ст. 43, 46, 47 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, колегія суддів зауважує на таке.
Дійсно, повноваження міського голови, який є боржником у виконавчому провадженні, передбачені статтею 42 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Вищезазначеною статтею встановлено обов`язок міського голови скликати сесії ради, вносити пропозиції та формувати порядок денний сесій ради і головувати на пленарних засіданнях ради; призначати на посади та звільняти з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.
Стаття 43 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлює вищезазначені обов`язки районним, обласним радам.
Отже, посилання суду першої інстанції, в даному випадку, на ст. 43 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, жодним чином не змінюють суті повноважень міського голови та голів районних та обласних рад, та вказаний факт жодним чином не може бути підставою для скасування рішення.
Щодо положень ст.ст. 46, 47 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, колегія суддів зауважує, що вони стосуються як сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі її створення), так і районних, обласних рад.
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вищезазначені доводи відповідача зводяться до констатації застосування судом першої інстанції вищезазначених нормативно - правових актів, при цьому, відсутнє будь - яке обґрунтування щодо хибності висновків, наведених судом в оскаржуваному рішенні, внаслідок застосування законодавства, яке не підлягало застосуванню.
Також, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, в порядку ст. 74 Закону України “Про виконавче провадження” повинен був проконтролювати дії державного виконавця при винесенні постанов у виконавчому провадженні ВП № 59587210, а в подальшому скасувати їх та зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом.
Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи апеляційної скарги, оскільки предметом розгляду даної справи є правомірність постанови головного державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пецяк Л.В., винесеної у ВП 59587210 від 06.08.2019 про накладення штрафу на Лубенського міського голову Грицаєнка Олександра Петровича в розмірі 3400 грн., а не дії начальника УДВС ГТУЮ у Полтавській області.
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на той факт, що ухвалою Лубенського районного суду Полтавської області від 30.09.2019 у відкритті провадження за скаргою міського голови Грицаєнка Олександра Петровича на дії головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Пецяк Л.В. та постанову державного виконавця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України  відмовлено (а.с. 20).
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.11.2019, зокрема, ухвалу Лубенського районного суду Полтавської області від 30.09.2019 у справі № 539/4752/19 залишено без змін (а.с. 21).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи позивача є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
При цьому, колегія суддів зазначає, що надаючи оцінку мотивам та обґрунтуванням сторін у справі, суд керуючись частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, застосовує Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у своєму рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що: "п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень."
Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів Комітету Міністрів ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірної постанови.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лубенського міського голови Грицаєнка Олександра Петровича  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 року по справі № 440/4727/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Зеленський