ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/16072/16          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
Іменем України

04 лютого 2020 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Федотова І.В.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укройлпродукт» до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві від 06.04.2016 №0002701404 та №0002691404.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та правомірними. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у період з 03.03.2016 по 11.03.2016 ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Укройлпродукт» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з TOB «Астер Трейд Україна» за період з 01.06.2015 по 30.06.2015.
За результатами перевірки складено акт №20/26-15-14-04-03/37036907 від 17.03.2016, згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення: 
- пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України (далі - ПК), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на загальну суму 4   501 098 грн;
- пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК, в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету за червень 2015 року на загальну суму 5  001 220 грн;
На підставі вказаних висновків акту перевірки 06.04.2016 ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:
- №0002701404, яким збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ «Укройлпродукт» за платежем ПДВ на загальну суму 7  501 830 грн, в тому числі на 5   001   220 грн за податковим зобов`язанням та на 2  500610 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
- №0002691404, яким збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ «Укройлпродукт» за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 6  751647 грн, в тому числі на 4 501 098 грн за податковим зобов`язанням та на 2 250549 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем не доведено обґрунтованості висновків перевірки та правомірності оскаржуваних рішень.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до пп.пп. «а», «б» п. 185.1 ст. 185 ПК об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленню пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК об`єктом оподаткування (податком на прибуток підприємств) є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Відповідно до п. 3 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК. Так, згідно з положеннями п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
При цьому, варто звернути увагу, що одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності  над  формою  -  операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону № 996-XIV). У відповідності до зазначеного принципу, неважливо яку операцію було оформлено документально, значення має виключно те, яка операція була здійснена фактично. Тобто, документальне оформлення операції, відмінної від тої, яка реально відбулася, не дає права особі обліковувавати таку операцію, натомість обліку підлягає та операція, яка фактично відбулася.
Відповідно до ст. 1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить  відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
З огляду на викладені норми первинний документ може бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку виключно у разі фактичного здійснення тієї господарської операції, про яку він містить  відомості. Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.
Таким чином, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та витрат позивача.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів щодо неправомірності формування позивачем спірних сум податкової звітності контролюючий орган вказав на нереальність господарських операцій позивача з TOB «Астер Трейд Україна».
Так, ТОВ «Укройлпродукт» (Комітент) 01.06.2015 укладено з ТОВ «СФС Трейд» (Комісіонер) договір комісії №01/6-15К за умовами якого Комітент доручає, а Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за плату здійснити від свого імені та за рахунок Комітента наступні юридично значимі дії:
- здійснювати реалізацію на експорт з України Товар, що належить Комітенту. Найменування Товару, асортимент, кількість і ціна Товару визначаються в Додатках до Договору;
- укладати експортні договори (контракти) купівлі-продажу, оформляти і підписувати інші необхідні для здійснення продажу документи в інтересах Комітента; а також діяти в інтересах Комітента в рамках вже укладених зовнішньоекономічних експортних контрактів;
- укладати договори (митного оформлення продукції) з підприємствами (брокерами), що мають свідоцтва про визнання підприємства декларантом ;
- інші дії, пов`язані з вищевказаними операціями, необхідні для виконання доручень Комітента.
На виконання заведених договірних зобов`язань комітента ТОВ «Укройлпродукт» позивач уклав з TOB «Астер Трейд Україна»   договір поставки №01/6-15П від 01.06.2015, за умовами якого TOB «Астер Трейд Україна» зобов`язалось поставити та передати у власність ТОВ «Укройлпродукт», а ТОВ «Укройлпродукт» зобов`язалось прийняти та оплатити олію соняшникову нерафіновану, українського походження, врожаю 2014 року, придатну для переробки, нормальної товарної якості, наливом (далі - Товар). Найменування, асортимент, ціна, кількість строки поставки Товару визначаються сторонами договору в специфікаціях на кожну партію Товару.
Згідно пункту 3.1 Договору поставки Продавець поставляє Товар автомобільним транспортом на уморах СРТ згідно правил «Інкотермс-2010», зокрема, за адресою ТОВ «Евері», м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117 (Термінал).
На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем були надані специфікації №1 від 01.06.2015 та №2 від 02.06.2015, видаткові накладні №11121 від 26.06.2015, №11117 та №11119 від 27.06.2015, №11118 від 28.06.2015, №1120 від 29.06.2015, акти приймання-передачі від 26.06.2015, 27.06.2015, 28.06.2015, 29.06.2015, товарно-транспортні накладні складені з 25.06.2015 по 28.06.2016, посвідчення якості на кожну поставку товару, податкові накладні №49 від 26.06.2015, №47 та №50 від 27.06.2015, №48 від 28.06.2015, №51 від 29.06.2015 на суму 25  006  100 грн та ПДВ в сумі 5  001  220 грн.
Згідно наведених документів, TOB «Астер Трейд Україна» поставлено для ТОВ «Укройлпродукт» Товар, який відповідає ДСТУ 4492:2005, в кількості 1428,92 тон за ціною 21 000 грн за тонну з ПДВ, загальною вартістю 30  007 320 грн. Поставка здійснювалась на умовах СРТ згідно правил «Інкотермс-2010», шляхом доставлення автомобільним транспортом за адресою ТОВ «Евері»: м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117; виробник товару - ПП «Агробуд» (адреса лабораторії м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 80); вантажовідправник - TOB «Про Партнер Україна»; вантажоодержувач - TOB «Астер Трейд Україна» для експортера ТОВ «Укройлпродукт» по договору комісії з ТОВ «СФС Трейд» в квоту Apollo Management Limited; ватнтажно-розвантажувальні операції проведені ТОВ «Евері».
Згідно наявних в матеріалах справи та досліджених в ході перевірки платіжних доручень, ТОВ «Укройлпродукт» проведено оплату ТОВ «Астер Трейд Україна» за поставлений товар в сумі 30 007 320 грн (в тому числі ПДВ 5  001 220 грн); відповідні операції відображені позивачем у податковому обліку.
Придбаний у ТОВ «Астер Трейд Україна» при зливі у ємності терміналу передано позивачем для реалізації ТОВ «СФС Трейд» за ціною не нижче 17 550 грн за тонну на умовах Договору комісії, актів приймання передачі до Договору комісії з додатками від 26.06.2015, 27.06.2015, 28.06.2015, 29.06.2015.
Відповідно   до   звітів комісіонера ТОВ «СФС Трейд» від 01.08.2015 та 31.08.2015, повідомлень про фактичне вивезення товару від 09.07.2015, 27.07.2015, 01.08.2015, а також копій ванатжно-митних декларацій від 13.07.2015, 30.07.2015, 04.08.2015, переданий позивачем Товар ТОВ «СФС Трейд» реалізовано за ціною 17 590 грн за тонну (без ПДВ).
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо реальності спірних господарських операцій, оскільки позивачем надано належні первинні та інші документи для цілей формування спірних сум податкової звітності.
Водночас окремі недоліки у первинних та інших документах, не можуть самі по собі безумовно свідчити про нереальність господарської операції з поставки товару, якщо з інших документів вбачається, що така операція реально відбулася.
Відповідач в апеляційній скарзі також посилається на відомості інформаційних ресурсів, згідно яких окремі підприємства у ланцюгу постачання спірного товару не мають можливості його постачання. Проте, суд відхиляє наведені доводи, оскільки відомості інформаційних ресурсів контролюючого органу не є належними та допустимими доказами зазначених фактів у розумінні процесуального законодавства статті 73-74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС)), а інших доказів наведених обставин відповідач не надав. До того ж, посилання податкового органу на обставини діяльності підприємств, з якими позивач у межах предмету даного спору не мав договірних відносин, суперечить принципу індивідуальної відповідальності платника податку.
Посилання відповідача на відсутність доказів перебування директора позивача у відрядженні з метою підписання документів за спірними операціями колегія суддів відхиляє. Питання неправомірності документування відряджень посадових осіб позивача не є предметом даного спору. Крім того, враховуючи можливість передачі документів для підписання засобами поштового чи кур`єрського зв`язку, зазначені доводи відповідача для цілей висновку про нереальність спірних операцій, суд апеляційної інстанції оцінює критично.
Норми чинного законодавства не пов`язують можливість оподаткування певної операції з купівлі товару у посередника із встановленням виробника та походження товару. У даному випадку для цілей ведення податкового обліку важливим є сам факт поставки та оплата вартості товару. Відсутність або недоліки у документах щодо походження та виробника товару не звільняє платника податку від обов`язку відобразити витрати з його придбання у податковому обліку. З оглядну на це, колегія суддів відхиляє відповідні доводи скаржника.
Щодо доводів відповідача про відсутність економічного ефекту від спірних операцій, то судом першої інстанції вірно вказано, що позивач купував Товар у TOB «Астер Трейд Україна» за ціною 21000 грн за тонну (17500 грн без ПДВ), а комісіонер позивача ТОВ «СФС Трейд» продав такий товар за ціною 17590 грн за тонну без ПДВ.
Оскільки згідно підпункту «а» 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК операції  з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту оподатковуються за нульовою ставкою, то для визначення економічного ефекту необхідно врахувати ціну придбання позивачем Товару без ПДВ, тобто 17500 грн. Сплачена ж TOB «Астер Трейд Україна» у вартості Товару сума ПДВ зараховується до складу податкового кредиту ТОВ «Укройлпродукт».
Згідно наданої позивачем до суду першої інстанції інформації господарські операції TOB «Астер Трейд Україна» згідно умов Договору поставки надали можливість позивачу оплатити послуги комісіонера та отримати прибуток в загальній сумі 69  124,01 грн.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про відсутність для позивача економічного ефекту від спірних господарських операцій.
Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини п. 70 рішення від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.
У п. 71 вказаного рішення зазначено що компанія-заявник (платник податків) не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника (платника податків), що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1».
Подібну позицію висловив і Верховний Суд України, який у постанові від 11 грудня 2007 року (№21-1376во06), зазначивши, що у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Таким чином, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Враховуючи, що позивачем було надано на підтвердження правомірності формування спірних сум податкової звітності всі необхідні документи, а підстави для висновку про нереальність спірних господарських операцій у ході судового розгляду встановлено не було, то підстави для визначення позивачу податкових зобов`язань згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відсутні.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної   скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          І.В. Федотов 

Повний текст постанови складений 07.02.2020.